КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року                                                                                                            місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 361/6034/21
номер провадження: 22-ц/824/1966/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю  «Житло Уют Сервіс» на ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 , у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю  «Житло Уют Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю  «Житло Уют Сервіс» (далі - ТОВ «Житло Уют Сервіс»)  звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.   
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 , проживає в ній та постійно користується послугами, що надає ТОВ «Житло Уют Сервіс» на підставі укладених з ОСОБА_2 договорів, а саме: договору про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території №469/171-У від 25 лютого 2015 року, договору про надання додаткових послуг з утримання будинків та житлового комплексу і умови користування об`єктами житлового комплексу №469/171 від 25 лютого 2015 року, договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №469/171-Т від 25 лютого 2015 року, договору №286 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 від 26 лютого 2020 року. Однак ОСОБА_2 належним чином не виконує свій обов`язок по оплаті наданих йому житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у період з лютого 2020 року по травень 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 17 095 грн 56 коп. 
З урахуванням наведеного, ТОВ «Житло Уют Сервіс» просило стягнути з                    ОСОБА_2 на свою користь заборгованістьза оплату житлово-комунальних послугу розмірі 17 095 грн 56 коп., а також судовий збір у розмірі 227 грн 00 коп.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року відмовлено ТОВ «Житло Уют Сервіс» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.   
Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, ТОВ «Житло Уют Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Житло Уют Сервіс» у заяві про видачу судового наказу вказувало, що боржник фактично проживає і користується житлово-комунальними послугами в квартирі, що належить йому на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_3 , ця заява подана до суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.162 ЦПК України за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.  Вказує, що предметом заяви про видачу судового наказу є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому заява ТОВ «Житло Уют Сервіс» подана до суду першої інстанції  за місцем знаходження цього нерухомого майна за правилами виключної підсудності відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України. Однак суд першої інстанції наведеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з тих підстав, що заява подана з порушенням вимог ч.9 ст.165 ЦПК України. 
ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якими передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.
Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суддя першої інстанції керувався ч.9 ст.165 ЦПК України й виходив із того, що відповідно до даних листа відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Броварської міської ради Броварського району Київської області Центру обслуговування «Прозорий офіс» від 27 липня 2021 року                       №06-11/3840, ОСОБА_2 зареєстрованим в місті Бровари Київської області не значиться.       
Проте з наведеними висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у липні 2021 року ТОВ «Житло Уют Сервіс»  звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 17 095 грн 56 коп., а також судовий збір у розмірі 227 грн 00 коп.
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (ст.ст.160-173).
Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч.3 ст.160 ЦПК України).
У ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно з п.3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Згідно з ч.9 ст.165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Разом з тим, ч.1 ст.162 ЦПК України встановлено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності. 
Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Зазначена норма застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Згідно з положеннями ст.181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Житло Уют Сервіс» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що боржник є власником квартири АДРЕСА_3 , проживає в ній та постійно користується послугами, що надає заявник на підставі укладених з ОСОБА_2 договорів, а саме: договору про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території №469/171-У від 25 лютого 2015 року, договору про надання додаткових послуг з утримання будинків та житлового комплексу і умови користування об`єктами житлового комплексу №469/171 від 25 лютого 2015 року, договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №469/171-Т від 25 лютого 2015 року, договору №286 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 від 26 лютого 2020 року. Однак                        ОСОБА_2 належним чином не виконує свій обов`язок по оплаті наданих йому житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у період з лютого 2020 року по травень 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 17 095 грн 56 коп. 
Тобто, заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна боржника, а саме: АДРЕСА_3 .
З урахуванням наведеного, заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від                     10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження №61-30812св18).  
Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг на підставі ч.9 ст.165 ЦПК України. 
Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю  «Житло Уют Сервіс» задовольнити.
Ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий
 
Судді: