ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 червня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/3508/21
Головуючий у першій інстанції - Ільченко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/351/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарями: Патук А.А., Шкарупою Ю.В.,
позивач: Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру,
відповідач: ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України, Національна академія аграрних наук України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина»,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 ,  Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області  від 30 листопада 2021 року у справі за позовом  Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,
місце ухвалення судового рішення - м. Прилуки,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 03 грудня 2021 року.
                                      У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року керівник Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив витребувати з незаконного володіння відповідача на користь держави земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером 7424183700:03:000:0526, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Прилуцького району Чернігівської області.
У мотивування заявлених вимог зазначав, що на підставі державного акту на право постійного користування землею від 07 липня 2003 року ДП «ДГ «Івківці» надано 4996,9 га земель для ведення сільського господарства. 26 травня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ, яким господарству припинено право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності площею 128,1321 га (рілля), розташованої на території Івковецької сільської ради. Іншим наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 11 жовтня 2017 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Івковецької сільської ради Прилуцького району, яку в подальшому відповідач на підставі договору оренди від 03 листопада 2017 року передав в оренду СТОВ «Батьківщина» строком на 10 років. 
Керівник прокуратури указував, що оскільки факт припинення права постійного користування земельною ділянкою, із масиву якої в подальшому виділено та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року у справі № 927/468/20 визнано незаконним, а відповідний наказ - недійсним, витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача буде ефективним способом захисту порушеного права.
Ураховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органу, до компетенції якого віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК України.
Рішенням від 30 листопада 2021 року Прилуцький міськрайонний суд позов керівника Прилуцької окружної прокуратури задовольнив. Витребував з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 7424183700:03:000:0526, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Прилуцького району Чернігівської області. Вирішив питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та безпідставність звернення прокурора з позовом, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про преюдиційність факту незаконності наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, яким припинено право постійного користування ДП «ДГ «Івківці» земельною ділянкою площею 128,1321 га з передачею до земель запасу сільської ради.
Відповідач зазначає, що постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року, якою наказ про припинення права постійного користування землею ДП «ДГ «Івківці» від 26 травня 2017 року визнано недійсним, отже підстава для задоволення позову, на яку послався суд першої інстанції, вирішуючи спір, перестала існувати.
Стверджує про відсутність у прокурора законних підстав для представництва інтересів держави в особі Держгеокадастру, оскільки територіальним органом служби є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, яке залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. При цьому, прокурор звернувся з позовом в інтересах центрального органу влади, який реалізує державну політику, зокрема, у сфері державного нагляду в частині дотримання земельного законодавства, поставивши під сумнів законність дій цього ж самого органу в особі територіального управління, що є неприпустимим.
На переконання скаржника, прокурором не надано доказів наявності підстав для представництва інтересів держави в суді та не доведено факт неналежного здійснення органом державної влади своїх повноважень щодо захисту інтересів держави. 
Зауважує на тому, що підставою для видачі наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року стала постанова президії НААНУ від 15 березня 2017 року з приводу надання дозволу на припинення ДП «ДГ «Івківці» права постійного користування земельною ділянкою площею 128,1321 га, але з незрозумілих підстав позиція даної установи на час розгляду справи змінилась.
У наданому відзиві Прилуцька окружна прокуратура, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що висновки, наведені у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року та у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року (справа № 927/468/20), підтверджують правильність позиції прокуратури щодо вірного вибору найбільш ефективного способу захисту інтересів держави при зверненні до суду з позовом про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , і зазначені рішення судів безпосередньо стосуються даної справи, що, в свою чергу, свідчить про їх преюдиційність.
Представник прокуратури зазначає, що підставою для подання позову в інтересах Держгеокадастру стала бездіяльність вказаного державного органу щодо вжиття заходів для витребування земельних ділянок, які незаконно вибули із власності держави. На момент надання відповіді Держгеокадастром від 12 серпня 2021 року рішення Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року набрало законної сили і скасовано не було, однак, заходів щодо витребування земельних ділянок Держгеокадастром вжито не було. Крім того, Держгеокадастр не проводив жодних перевірок законності передачі земельної ділянки відповідачу, що безумовно свідчить про бездіяльність даного органу з питання витребування землі і підтверджує обґрунтованість подання позову саме прокуратурою.
Також зауважує на тому, що позиція НААНУ ніяким чином не спростовує факту незаконного вибуття земель із постійного користування ДП «ДГ «Івківці» на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.
У наданому відзиві НААНУ, вважаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованими, а рішення суду законним і винесеним з додержанням норм матеріального права, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.
Доводами відзиву є преюдиційність факту незаконності припинення права постійного користування ДП «ДГ «Івківці» земельною ділянкою державної форми власності загальною площею 128,1321 га, отже подальше розпорядження ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області вказаною земельною ділянкою (безоплатна передача у приватну власність) є протиправним.  
Представник НААНУ наголошує на тому, що в даній справі, з огляду на приписи ст. 388, 393 ЦК України, добросовісним набувачем спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 , який безоплатно набув у власність земельну ділянку в особи, яка не мала права її відчужувати, і держава в особі Держгеокадастру та ДП «ДГ «Івківці» мають право витребувати в нього цю земельну ділянку для поновлення свого порушеного права.
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у встановлений термін не подавався. 
У апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, вважаючи судове рішення незаконним та посилаючись на порушення судом процесуальних норм, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги стосовно хибності висновку суду першої інстанції щодо преюдиційності того факту, що на час ухвалення судового рішення наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про припинення права постійного користування ДП «ДГ «Івківці» в частині земельної ділянки площею 128,1321 га скасовано, є ідентичними з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, щодо підстав для представництва прокуратурою інтересів держави указує на те, що прокурором, всупереч вимогам ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», не було встановлено та підтверджено наявності підстав для представництва інтересів держави, оскільки у листі від 12 серпня 2021 року Держгеокадастр зауважував, що необхідно дочекатись результатів розгляду судом касаційної інстанції справи № 927/468/20 для вжиття заходів щодо витребування із незаконного володіння земельних ділянок, які сформовані за рахунок припинення ДП «ДГ «Івківці» права постійного користування.   
Також наголошує на тому, що ДП «ДГ «Івківці», з метою забезпечення учасників АТО земельними ділянками для ведення селянського господарства, відповідно до ст.ст. 141, 142 ЗК України, добровільно відмовилося від права постійного користування земельною ділянкою площею 128,1321 га, з чим погодилась і президія НААНУ у своїй постанові від 15 березня 2017 року, і у даному випадку земельна ділянка у користувача не вилучалася. 
Скаржник вважає хибним твердження прокурора про те, що спірна земельна ділянка відноситься до особливо цінних земель, і зміна у землекористуванні підлягала погодженню з ВРУ, оскільки статутом ДП «ДГ «Івківці» організаційно-правова форма господарювання визначена як державне підприємство, яке не є науково-дослідною установою чи навчальним закладом, дослідні поля яких відносяться до особливо цінних земель на підставі ст. 150 ЗК України. У випадку, якби відповідні землі передавалися б як дослідні поля, у Державному акті мало б бути зазначено «для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства».   
У наданому відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області Прилуцька окружна прокуратура, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області - без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що висновки, наведені у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 11 березня 201 року та у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року (справа № 927/468/20), підтверджують правильність позиції прокуратури щодо обраного способу захисту інтересів держави при зверненні до суду з позовом про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , і зазначені рішення судів безпосередньо стосуються даної справи, що, в свою чергу, свідчить про їх преюдиційність.
Доводи представника прокуратури щодо наявності законних підстав для представництва інтересів держави в особі Держгеокадастру є аналогічними з доводами, наведеним у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури також посилається на безпідставність тверджень ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що земельна ділянка, за рахунок якої в тому числі була сформована земельна ділянка відповідача, не відноситься до категорії особливо цінних земель, оскільки, враховуючи приписи ст.ст. 149, 150 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), до складу особливо цінних земель належать землі дослідних полів науково-дослідних установ, якою є ДП «ДГ «Івківці», навіть якщо такі землі не входять до переліку особливо цінних груп ґрунтів. 
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у встановлений термін не подавався. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Держгеокадастру, суд першої інстанції виходив з того, що наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» визнано судом недійсним, отже, подальше розпорядження земельними ділянками, які були сформовані із масиву земель, право постійного користування на які було припинено, здійснювалося незаконно та поза межами повноважень органу, що його здійснив.
Районний суд указав, що наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 11 жовтня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 2 га, прийнято з порушенням вимог ст. ст. 116, 118, 122, 141-145, 149, 150 ЗК України (чинних на момент прийняття наказу), оскільки земельну ділянку відведено в приватну власність для ведення особистого селянського господарства після незаконного припинення права постійного користування цим органом, що констатовано постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року у справі № 927/468/20, отже, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у добросовісного набувача.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ЧН № 000017 від 07 липня 2003 року, виданим на підставі рішення Івковецької сільської ради від 28 листопада 2001 року № 76, ДП «ДГ «Івківці» надано у постійне користування 4996,9 га земель для ведення сільського господарства (т. 1 а.с. 23-24).
Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року припинено ДП «ДГ «Івківці» право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності площею 128,1321 га (рілля), розташованої на території Івковецької сільської ради Прилуцького району, яка перебувала в постійному користуванні підприємства згідно з Державним актом на право постійного користування землею. Віднесено земельну ділянку площею 128,1321 га до складу земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в адміністративні межі Івковецької сільської ради Прилуцького району (т. 1 а.с. 25).
Іншим наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 11 жовтня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 7424183700:03:000:0526) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Івковецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (т. 1 а.с.28).
Указане речове право зареєстровано 01 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить інформація з реєстру (т. 1 а.с. 29-30). Крім того, з наведеної інформації вбачається, що 03 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Батьківщина» укладено договір оренди належної на праві власності відповідачу земельної ділянки площею 2 га строком на 10 років.
Вважаючи дії ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області щодо припинення ДП «ДГ «Івківці» права постійного користування земельною ділянкою неправомірними, прокуратура Чернігівської області оскаржила відповідний наказ в судовому порядку.
Рішенням від 11 березня 2021 року Господарський суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі КМУ до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року (т. 2 а.с. 51-63).  
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року (справа № 927/468/20) вищенаведене рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року скасовано та визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» (т. 1 а.с. 35-43). Дійшовши такого висновку, суд апеляційної інстанції указав, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області при прийнятті наказу від 26 травня 2017 року вийшло за межі наданих йому повноважень, перейнявши на себе повноваження Кабінету Міністрів України щодо розпорядження (у тому числі припинення права постійного користування) особливо цінними землями сільськогосподарського призначення державної власності, які перебували на праві постійного користування у ДП «ДГ «Івківці» НААН України, а також не було дотримано процедури щодо формування земельної ділянки.
Постановою від 01 грудня 2021 року Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року залишив в силі (т. 2 а.с. 64-69). 
У своїй постанові суд касаційної інстанції наголосив, що після прийняття оспорюваного наказу за рахунок земельної ділянки державної власності площею 128,1321 га було сформовано 60 окремих земельних ділянок, які на підставі прийнятих Держгеокадастром у 2017-2019 роках наказів були передані у приватну власність фізичних осіб, отже, на момент звернення у 2020 році прокурора до суду з позовом земельна ділянка вже була відчужена регіональним органом Держгеокадастру у власність третіх осіб. За таких обставин визнання недійсним наказу не є ефективним способом  захисту порушеного права, адже не призведе до переходу права власності на земельну ділянку до держави, і задоволення позову не відновить право власності держави на спірну земельну ділянку, за захистом права власності на яку прокурор звернувся до суду.
Відповідач ОСОБА_1 являється учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 161).
ДП «ДГ «Івківці» є юридичною особою, засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. Підприємство є правонаступником  в частині землі, майна, майнових і немайнових прав та зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Національної академії аграрних наук України» (т. 1 а.с. 88-100).
Звернувшись в інтересах держави в особі Держгеокадастру з позовом про витребування земельної ділянки, прокурор зазначав, що оскільки факт припинення права постійного користування земельною ділянкою, із масиву якої в подальшому виділено земельну ділянку площею 2 га та передано її у власність ОСОБА_1 , постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року у справі № 927/468/20 визнано незаконним, а відповідний наказ - недійсним, наявні підстави для витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача. 
Підставою для звернення до суду в інтересах держави в особі Держгеокадастру прокурор зазначив наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органів, до компетенції яких віднесені представницькі повноваження у даній сфер.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). 
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності; територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування; держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про наявність законних підстав для задоволення позову Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Держгеокадастру про витребування земельної ділянки не відповідає вимогам закону.
У справі встановлено, що згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 07 липня 2003 року, виданим на підставі рішення Івковецької сільської ради від 28 листопада 2001 року № 76, ДП «ДГ «Івківці» надано у постійне користування 4996,9 га земель для ведення сільського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року припинено ДП «ДГ «Івківці» право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності площею 128,1321 га (рілля), розташованої на території Івковецької сільської ради Прилуцького району, яка перебувала в постійному користуванні підприємства згідно з державним актом на право постійного користування землею. Цим же наказом віднесено земельну ділянку площею 128,1321 га до складу земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в адміністративні межі Івковецької сільської ради Прилуцького району.
Іншим своїм наказом від 11 жовтня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Івковецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області.
З наведеного вбачається, що у постійне користування ДП «ДГ «Івківці» земельна ділянка була надана на підставі рішення Івковецької сільської ради, а право постійного користування земельною ділянкою припинено наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та передано у власність відповідача.
Колегія суддів зважає на те, що лише власник з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. 
Таким чином, право на витребування майна з чужого незаконного володіння має власник цього майна.
Відповідно до п. 3 Положення про Держгеокадастр, затвердженого постановою КМУ від 14 січня 2015 року № 15, одним з основних завдань Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Держгеокадастру, і відповідно до покладених на нього завдань, визначених п. 4 Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом від 21 травня 2021 року № 248, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області.
Обґрунтовуючи подання позову в інтересах Держгеокадастру, прокурор послався на те, що на час вибуття земель державної власності з постійного користування ДП «ДГ «Івківці» НААН України, органом, який мав повноваження на їх вилучення, відповідно до положень ст. 149, 150 ЗК України, був Кабінет Міністрів України. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ частину повноважень КМУ, в тому числі і щодо припинення права постійного користування земельними ділянками, припинено і віднесено до компетенції Держгеокадастру. Отже правомочності щодо володіння, користування та розпорядження землями сільськогосподарського призначення надано цьому державному органу.
Судовими рішеннями встановлено, що ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, незаконно перебравши на себе виключні повноваження Кабінету Міністрів України, протиправно розпорядилося земельною ділянкою, яка відноситься до особливо цінних земель, і внаслідок неправомірних дій державного органу незаконно вибула з державної власності та з постійного користування державного підприємства.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорення) цього права на спірне майно.
Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Саме власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. 
Разом з тим, до припинення права постійного користування спірна земельна ділянка не перебувала у власності Держгеокадастру, а знаходилась у розпорядженні ДП «ДГ «Івківці» НААН України, що було посвідчено відповідним Державним актом на право постійного користування. Припинення саме цього права призвело до протиправного вибуття особливо цінних земель із державної власності.
Поняття права власності на землю та повноваження щодо розпорядження земельними ділянками не є тотожними. Порушення процедури припинення права власності вже встановлено судовими рішеннями, на які прокурор посилається у позові. Проте предметом даного спору є витребування землі з чужого незаконного володіння на користь власника, а отже прокурор мав довести порушене право саме Держгеокадастру, як власника землі, проте, на думку апеляційного суду, за обставинами даної справи порушень інтересів державного органу, за захистом яких звернувся прокурор, не встановлено. 
Зазначеного суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував та, вирішуючи заявлені прокурором в інтересах Держгеокадастру вимоги по суті, не взяв до уваги, що матеріли даної справи не містять будь-яких належних доказів на підтвердження того, що цей державний орган був власником земельної ділянки площею 128,1321 га, із масиву якої в подальшому виділено та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га.
Беручи до уваги неправильне застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, наведених вище.  
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
При зверненні з апеляційною скаргою ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області сплачено судовий збір у сумі 3 405 грн (т. 1 а.с. 168). Відповідач ОСОБА_1 , згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, у зв`язку з чим судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду не сплачував.
З платіжного доручення № 2248 від 15 вересня 2021 року вбачається, що платником судового збору за подання Прилуцькою окружною прокуратурою позову була Чернігівська обласна прокуратура (код ЄДРПОУ 02910114) (т. 1 а.с. 1).
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційні скарги та скасовує рішення суду першої інстанції, ураховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області 3 405 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.                                    
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області - задовольнити.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області  від 30 листопада 2021 року - скасувати.
У задоволенні позову Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки - відмовити.
Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури  (14000 м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, код ЄДРПОУ 02910114) на користь Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, пр. Миру, 14, код ЄДРПОУ 39764881) 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий:                                               Судді: