КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/6005/2022
                              Справа 752/16507/21
П О С Т А Н О В А

 
Іменем      України
 
19 травня 2022 року                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Грегуля О.В. в м. Київ 16 листопада 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» про відшкодування шкоди в порядку суброгації,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В липні 2021 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «Перша» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку суброгації, просив стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів загальним розміром 11420,90 грн. та судові витрати.
Позов мотивував тим, що 22 листопада 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_3 уклали договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності експлуатанту наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасного випадку № 06-07.00.19.00443, згідно умов якого був застрахований транспортний засіб BMW д.н.з. НОМЕР_1 . 04 лютого 2020 року по проспекту Голосіївському в м. Київ мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілями BMW д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та Mazda д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , якого в подальшому постановою суду було визнано винною особою. За фактом настання дорожньо-транспортної пригоди з метою отримання страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Перша» з повідомленням про настання страхового випадку страхувальник звернувся 05 лютого 2020 року, 20 лютого 2020 року на підставі отриманих документів було складено страховий акт № ТР-00-6767 і розрахунок страхового відшкодування і на рахунок СТО проведено виплату страхового відшкодування загальним розміром 83797,74 грн. 
Під час проведення досудового врегулювання за страховим випадком ПрАТ «Страхова компанія «Перша» було встановлено, що цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 на момент її вчинення була застрахована в ПрАТ «Просто-Страхування» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3575082. Відтак позивачем було направлено до даної страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації. На підставі аналізу наданої заяви та долучених до них документів, ПрАТ «Просто-Страхування» було сплачено страхове відшкодування на рахунок позивача в сумі 72376,84 грн. Таким чином, згідно приписів ст. 1194 ЦК України, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Перша» в порядку суброгації підлягає сума грошових коштів загальним розміром 11420,90 грн.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від  16 листопада 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Перша» 11420,90 грн. страхового відшкодування та 2270 грн. судового збору.
 
Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від  16 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував позовної заяви, повідомлень, ухвал чи інших процесуальних документів і дізнався про існування вказаної справи лише 21 січня 2022 року після отримання копії оскаржуваного рішення.
Зазначав, що судом не дотримано принципу всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи при ухваленні рішення, принципу рівності сторін та справедливого судового розгляду.
Вказував, що суд порушив норми процесуального права, оскільки задовольнив позов до неналежного відповідача, оскільки страховик відповідача не виконав свої зобовязання та ліміт його відповідальності не вичерпаний; справу було розглянуто за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про відкриття провадження в справі та про дату, час і місце судового засідання. 
Наголошував, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки відносини, що склалися між сторонами, є суброгацією, а не регресом. Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на правовідносинах суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні, отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому. У даному випадку положення законодавства щодо регресу не можуть застосовуватися.
Вказував, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема не було встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку між усіма ремонтними роботами та подією дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в оскаржуваному рішенні не фігурують документи, які б безумовно доводили факт завдання шкоди та виконання ремонтно-відновлювальних робіт. Судом не було досліджено, про виконання яких саме ремонтних робіт стверджує позивач, та чи мали такі роботи причинно-наслідковий зв`язок з подією дорожньо-транспортної пригоди.
 
Від позивача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві посилався на те, що при визначенні розміру заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суд у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, і аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року в справі № 911/482/17.
Вважав, що підлягає врахуванню правовий висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, і що відносини між сторонами у справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Позивач ПрАТ «СК «Перша» виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених в ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою ПрАТ «СК «Перша» страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем ОСОБА_1 у порядку суброгацїі. 
Вказував, що за змістом ст. 993 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 990 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), і аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 199/6667/15-ц.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 11420,90 грн.
Звертав увагу, що в апеляційній скарзі відповідач посилається, що не був належно повідомлений про розгляд справи та не мав можливості надати свої заперечення, однак в рішенні зазначено, що сторони повідомлялись належним чином, зокрема смс повідомленнями, які були доставлені 11 жовтня 2021 року.
Просив розглянути справу у відсутності представника позивача та повідомити про результат розгляду даної справи.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Відповідач в апеляційній скарзі посилався на розгляд справи у його відсутності, без повідомлення його належним чином про час і дату розгляду справи. 
 
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. 128 - 130 ЦПК України.
 
Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
 
Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи.
 
Згідно з частинами шостою, дев`ятою статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
 
Частиною тринадцятою статті 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
 
Тлумачення частини тринадцятої статті 128 ЦПК України свідчить про те, що повідомлення учасника про розгляд справи може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку лише за наявності відповідної письмової заяви учасника справи.
 
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 177/547/16-ц (провадження № 61-48852св18), від 10 листопада 2021 року в справі № 756/13021/16-ц (провадження № 61-9424св21).
 
Однак суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем судових повісток про виклик до суду на 16 листопада 2021 року або поштового конверта з відміткою про причини його повернення до суду, а наявна в матеріалах справи довідка Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року про доставку SMS-повідомлення за вказаним в ній номером телефону не є належним повідомленням відповідача ОСОБА_1 , оскільки не було передумов, передбачених частинами дев`ятою, тринадцятою статті 128 ЦПК України, для сповіщення учасника справи про судовий розгляд з використанням засобів мобільного зв`язку, так як відповідач не звертався до місцевого суду з відповідною заявою про виклик його за допомогою таких засобів.
 
Крім того, апеляційний суд враховує, що в довідці Деснянського районного суду міста Києва про доставку SMS-повідомлень відсутні дані про відповідальну особу, якою ці довідки складено, та підпис цієї особи.
 
Зазначені обставини вказують на те, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, призначений на 16 листопада 2021 року.
 
Враховуючи вищевикладене, доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо належності повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону і відхиляються апеляційним судом.
 
Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими йому ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи, а відтак судом першої інстанції не забезпечено належним чином дотримання принципу рівності сторін та справедливого судового розгляду.
 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Також в описовій частині рішення суд першої інстанції вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Разом із тим, такі обставини не ґрунтуються на змісті самого позову, оскільки позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди в порядку суброгації, що було зазначено в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 07 жовтня 2021 року, і позивач ПрАТ «Страхова компанія «Перша» підстав або предмету позову, а також змісту позовних вимог в подальшому не змінював.     
 
Отже, при розгляді даної справи суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не визначився з характером спірних правовідносин, що призвело до ухвалення помилкового рішення.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та із порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Вирішуючи позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Перша» по суті, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 22 листопада 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_3 уклали договір № 06-07.00.19.00443 добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності експлуатанту наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасного випадку, за умовами якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль BMW д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 12).
05 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» з повідомленням про настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), а саме про дорожньо-транспортну пригоду 04 лютого 2020 року за участі другого водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем Mazda д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 13), та із заявою про сплату страхового відшкодування згідно рахунку СТО (а. с. 14).
На а. с. 38 знаходиться копія рахунку на оплату № 58 від 11 лютого 2020 року, виданого ФОП ОСОБА_4 за ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля BMW д.н.з. НОМЕР_1 на загальну суму 91070 грн.
На а. с. 24 - 36 знаходиться копія звіту № 310 про оцінку автомобіля BMW д.н.з. НОМЕР_1 , складеного ФОП ОСОБА_5 20 лютого 2020 року на підставі договору (заяви), укладеного з ПрАТ «Страхова компанія «Перша», згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля, складає 72376,84 грн. з урахуванням ПДВ на замінні складові 9577,12 грн.
На а. с. 10 - 11 знаходиться копія страхового акту № ТР-00-6767 від 20 лютого 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша», в якому визначено розмір страхового відшкодування 83797,74 грн. на користь набувача ОСОБА_3 .
На а. с. 8 знаходиться копія платіжного доручення № 724 від 02 березня 2020 року про переказ ПрАТ «Страхова компанія «Перша» 50335,71 грн. ФОП ОСОБА_4 з призначенням платежу - страхове відшкодування згідно акту № ТР-00-6767 від 20 лютого 2020 року.
Згідно бухгалтерської довідки ПрАТ «Страхова компанія «Перша» від 11 березня 2020 року № 247, частина виплати страхового відшкодування по справі № № ТР-00-6767 в сумі 33462,03 грн. була зарахована як страховий платіж за договором страхування № 06-07.00.19.443 від 22 листопада 2019 року (а. с. 9).
На а. с. 22 - 23 знаходиться копія знеособленої постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року в справі № 752/3100/20, роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Встановлено, що ОСОБА_1 , 04 лютого 2020 року, керуючи транспортним засобом Mazda д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по проспекту Голосіївському, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем BMW д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та завдало матеріальних збитків.
Станом на час дорожньо-транспортної пригоди 04 лютого 2020 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Просто-Страхування» на підставі полісу АО/003575082 (а. с. 39).
11 березня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша» звернулося до ПрАТ «Просто-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації (а. с. 40) в розмірі 83797,74 грн.
Листом від 04 травня 2020 року ПрАТ «Просто-Страхування» повідомило позивача про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на підставі наданого звіту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 72376,84 грн. (а. с. 41).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року і сторонами не заперечується.
 
В матеріалах справи також наявне платіжне доручення на підтвердження сплати ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ФОП ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 50335,71 грн. на підставі складеного рахунку на оплату та страхового акту (а. с. 8), а також бухгалтерська довідка про зарахування частини виплати страхового відшкодування в розмірі 33462,03 грн. як страхового платежу за договором страхування № 06-07.00.19.443 від 22 листопада 2019 року (а. с. 9).
 
Таким чином, розмір понесених позивачем збитків, понесених внаслідок виплати страхового відшкодування в розмірі 83797,74 грн., підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
 
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
 
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
 
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
 
Тому правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПАТ «Страхова компанія «Перша» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації.
 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Із матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована третьою особою ПрАТ «Просто-Страхування» на підставі полісу АО/003575082 з лімітом за шкоду майну 100000 грн., з яких лише 72376,84 грн. було виплачено даною страховою компанією на користь позивача, чого сторонами не заперечується.
 
При цьому апеляційний суд враховує, що згідно звіту № 310 про оцінку автомобіля та листа ПрАТ «Страхова компанія «Перша» від 04 травня 2020 року, вартість відновлювального ремонту забезпеченого автомобіля BMW д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 83797,74 грн., виплачена позивачем потерпілій особі ОСОБА_3 , визначалася без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, а страхове відшкодування в розмірі 72376,84 грн., сплачене страховою компанією винуватця ОСОБА_1 - ПрАТ «Просто-Страхування», визначалося з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (а. с. 27).
 
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
 
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
 
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
 
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, стягнення з відповідача як винної особи різниці між сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачем його страхувальнику ОСОБА_3 на підставі рахунку СТО, та сумою страхового відшкодування, отриманого позивачем від страхової компанії відповідача,зменшеного на коефіцієнт фізичного зносу складових, в розмірі 11420,90 грн., відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги, що позивач у справі пред`явив позовні вимоги до неналежного відповідача у справі, є необґрунтованими та спростовуються вищевказаними нормами законодавства.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд в оскаржуваному рішенні не відображає, чи є належним та допустимим доказом звіт про оцінку автомобіля, та чи правильно було розраховано коефіцієнт фізичного зносу, з огляду на те, що вартість відновлювального ремонту не спростована відповідачем власними доказами, а доводів щодо неналежності та недопустимості звіту про оцінку майна апеляційна скарга не містить взагалі. Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться лише до нічим не підтверджених сумнівів відповідача у можливій невідповідності звіту про оцінку автомобіля вимогам ст. 77, 78 ЦПК України.
Також безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), оскільки в указаній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.
Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що визначена сума матеріального збитку не доведена належними та допустимими доказами, і в оскаржуваному рішенні не фігурують документи, які б безумовно доводили факт завдання шкоди та виконання ремонтно-відновлювальних робіт, а також причинно-наслідкового зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
 
Верховний Суд в постанові від 20 березня 2018 року в справі № 911/482/17 виклав правову позицію, відповідно до якої, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
 
Отже, наявність рахункуна оплату ФОП ОСОБА_4 , якою проводилися ремонтно-відновлювальні роботи забезпеченого транспортного засобу, а також платіжне доручення та бухгалтерська довідка про часткове зарахування виплати як платежу за договором страхуваннявважається достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.
 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задовольняється в повному обсязі, апеляційним судом не здійснюється перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від  16 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» про відшкодування шкоди в порядку суброгації задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (м. Київ вул. Фізкультури 30, код ЄДРПОУ 31681672) 11420,90 грн. в порядку суброгації та судові витрати в розмірі 2720 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.