Номер провадження: 33/813/253/22
Номер справи місцевого суду: 523/9548/21 
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Дубрянської Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,
встановив:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 34000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. в дохід держави.
З вказаної постанови вбачається, що 13.05.2021 року о 00 год. 28 хв. в м. Одесі по вул. Бочарова, 14 керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, забарвлення обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився на місці та медичному закладі, що зафіксовано на портативний відеореєстратор 001612; 001159. Дії ОСОБА_1 кваліфікували за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 керував автомобілем TOYOTA CAMRY ;
2)ОСОБА_1 неодноразово наголошував поліцейським, що він не знаходився за кермом транспортного засобу;
3)лікарі медичного закладу, куди прибув ОСОБА_1 для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`янінням відмовили останньому у відібранні біологічного середовища, замість цього запропонували пройти тест за допомогою приладу Драгер, чим порушили п.п. 12, 13 Інструкції згідно до якої предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук;
4)судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 не міг фізично продути необхідну кількість повітря у технічний пристрій газоаналізатор «Alcotest» оскільки напередодні проходження огляду, хворів на COVID-19 у тяжкій формі.
5)Протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом у справі оскільки в ньому допущені порушення з оформлення, а саме допущені умисні виправлення у офіційному документі та неправильне значення фабули адміністративного правопорушення.
Посилаючись на такі доводи, представника ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Одеський апеляційний суд належним чином сповістив  ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання його апеляційної скарги. Заяв, клопотань від ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 . Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063173 від 13.05.2021 року з якого вбачається, що 13.05.2021 року о 00:28 год. в м. Одеса по вул. Бочарова, 14, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, забарвлення обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на місці та медичному закладі, що зафіксовано на портативний відеореєстратор: 001612; 001109;
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що 13.05.2021 року ОСОБА_1 було направлено до КНП «ООМЦПЗ» ООР». Однак огляд проведено не проводився;
-відеозапис з відеореєстратора, з якого вбачається, 13.05.2021 року о 00:28 год. в м. Одесі по вул. Бочарова, 14, патрульними поліцейськими було зупинено транспортний засіб TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 . Коли поліцейській підійшов до транспортного засобу з боку водія та відчинила двері, то побачила, як водій почав перелазити через пасажирське сидіння. Потім поліцейські зробили зауваження водієві, що так робити не можна, перелазити через пасажирське сидіння. ОСОБА_1 пояснили, що його було зупинено з підстав того, що він рухався без увімкненого світла ближніх фар. Попросили надати водійське посвідчення, однак ОСОБА_1 тривалий час не надавав жодних документів. Потім ОСОБА_1 нагадали про те, що документи можна надати через додаток «Дія». Оскільки поведінка ОСОБА_1 була неадекватною, поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». ОСОБА_1 почав заперечувати, що він не сидів за кермом та навіщо йому тоді проходити даний огляд. Працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що факт того, що він сидів за кермом у них зафіксовано на відеореєстратор. Після довгих умовлянь, водій погодився. ОСОБА_1 було роз`яснено, яким чином проводитися даний огляд, однак після чисельних спроб ОСОБА_1 так і не пройшов даний огляд, оскільки неправильно продував прилад «Драгер». 
Після цього ОСОБА_1 погодився поїхати до медичного закладу. У медичному закладі ОСОБА_1 поводив себе зухвало, продував прилад «Драгер», однак знов не продув, як треба, а тому прилад не зміг встановити вміст алкоголю у крові. Тобто ОСОБА_1 своїми діями намагався уникнути проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Після чого працівниками поліції було роз`яснено водієві, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.
Саме з підстав відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Відмова  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відображена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063173 від 13.05.2021 року, та відеозаписами, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 частиною 1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, відповідно до положень ст. 130 КУпАП, законодавцем встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, не допускається.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року), судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ Україні від 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція).
Підпунктом 1.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з підпунктами 1.6 та 1.7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Зазначеною Інструкцією на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом передбачено лише проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Пунктом 2.12. Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначив, що лікарі медичного закладу, куди він прибув для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`янінням відмовили останньому у відібранні біологічного середовища, замість цього запропонували пройти тест за допомогою приладу Драгер, чим порушили п.п. 12, 13 Інструкції згідно до якої предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
Відповідно до п. 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, вбачається, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Оскільки у поліцейських виникла підозра про те, що у ОСОБА_1 були явні ознаки алкогольного, а не наркотичного сп`яніння, тому проведення лабораторних досліджень не було обов`язковим.
Згідно п.9 Розділу ІІІ вказаної Інструкції, використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Використання лікарем під час огляду ОСОБА_1 спеціального технічного засобу «Драгер», з урахуванням норм п.9 Розділу ІІІ Інструкції, і є одним із видів лабораторних досліджень, що проводяться з метою виявлення в особи стану алкогольного сп`яніння. Саме лікар визначає порядок та спосіб проведення лабораторного дослідження, за подібних обставин.
При цьому, всупереч твердженню ОСОБА_1 , відібрання у особи, що оглядається, біологічного матеріалу для визначення стану алкогольного сп`яніння, зокрема сечі, не є обов`язковим, що підтверджується змістом п.12 Інструкції, згідно якого предметом дослідження біологічного середовища саме може бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Лікар медичної установи обрав такий спосіб лабораторного дослідження, як огляд за допомогою вимірювальної техніки – технічного пристрою алкотестера «Драгер», що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
З матеріалів справи, а саме із наданого відеозапису вбачається, що у спеціалізованому медичному закладі ОСОБА_1 ухилявся від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер», оскільки постійно зупиняв продування алкотестера раніше, ніж це необхідно було для встановлення результатів. 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 не міг фізично продути необхідну кількість повітря у технічний пристрій газоаналізатор «Alcotest» оскільки напередодні проходження огляду, хворів на COVID-19 у тяжкій формі не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції було надано правову оцінку наданим поясненням і наданій довідки, яка міститься в матеріалах справи. 
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань ОСОБА_1 проте, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що він керував автомобілем TOYOTA CAMRY оскільки, даний факт підтверджується відеозаписом з відеореєстраторів, які містяться в матеріалах справи, а саме показання пасажира ОСОБА_2 , яка повідомила, що її чоловік – ОСОБА_1 віз її додому після свята, яке відбувалось у ресторані. Також із відеозаписів вбачається, що на питання поліцейських навіщо ОСОБА_1 поліз через пасажирське сидіння, він таким чином міг її роздавити, ОСОБА_2 відповіла, що ОСОБА_1 таким чином до неї залицявся.
Тому, посилання ОСОБА_1 на те, що він неодноразово наголошував поліцейським, що він не знаходився за кермом транспортного засобу не знайшли свого підтвердження та не заслуговують на увагу з огляду на те, що останній всіляко намагався уникнути адміністративної відповідальності, що підтверджується його поведінкою та діями 
Крім того з матеріалів справи вбачається, що водія ОСОБА_1 була винесена постанова за те, що він керував транспортним засобом без увімкненого світла ближніх фар, даний факт ОСОБА_1 не заперечував, та зобов`язався оплатити штраф на місці зупинки. Тобто факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечувався. 
Відповідно до приписів п/п «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 13.05.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 . Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.
Судом враховано, що ОСОБА_1 постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2020 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, Отже, за ч. 2 ст. 130 КУпАП настає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова