П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 946/2926/22	
Головуючий в 1 інстанції: Присакар О.Я.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Насарая А.В.

представник апелянта - Димченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2022 по справі № 946/2926/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,–

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- скасувати постанову, винесену старшим інспектором роти з обслуговування м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Михайловим Артемом Володимировичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №120324 від 08.04.2022 за ч. 3 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривен, зафіксоване не в автоматичному режимі;
- справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серія БАБ №120324 від 08.04.2022 за ч. 3 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривен, зафіксоване не в автоматичному режимі – закрити;
- стягнути судові витрати з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 у розмірі 496 грн. 20 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав що він не порушував ПДР та керував транспортним засобом згідно вимог чинного законодавства. Вказував, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Ніяких належних доказів того, що саме позивач порушив ПДР, окрім оскаржуваної постанови, матеріали справи не містять.
Відповідач надав до суду першої інстанції відзив, згідно якої заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що 08.04.2022 року, екіпаж патрульної поліції «ОКЕАН-8102» знаходячись на службі, під час патрулювання та нагляду за дорожнім рухом на службовий планшет отримали виклик «Порушення ПДР» за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, Тучкова, 49 від заявника ОСОБА_3 . Прибувши за вказаною адресою, старшим інспектором відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Михайлович Артемом Володимировичем було виявлено порушення Правил дорожнього руху України автомобілем OPEL VECTRA, н/з НОМЕР_1 , який суттєво створює перешкоду дорожньому руху та загрозу безпеці руху іншим учасникам дорожнього руху. Водій транспортного засобу OPEL VECTRA, н/з НОМЕР_1 , як потім стало відомо ОСОБА_1 , здійснив зупинку у місці, де транспортний засіб, що стоїть, зробив неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортних засобів, чим суттєво заважав та створював перешкоду дорожньому руху та загрозі іншим учасникам дорожньому руху, чим порушив п.п. 15.9.ж) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 cт. 122 КУпАП. На місці події знаходився водій транспортного засобу OPEL VECTRA, н/з НОМЕР_1 , який сидів на водійському сидінні в стані алкогольного сп`яніння. Факт порушення ПДР України підтверджується відеозаписами з місця зупинки транспортного засобу OPEL VECTRA н/з НОМЕР_1 . Як вбачається з відеозаписів, автомобіль позивача був припаркований у такий спосіб, що суттєво заважав іншим учасникам дорожнього руху та його безпеці. Дана ділянка дороги, де зупинився позивач, має двосторонній рух, що підтверджується відеозаписами з нагрудної портативної камери поліцейських.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ізмаїльський міськрайонний суду Одеської області рішенням від 15.06.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 120324 від 08 квітня 2022року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 680 грн., закриття провадження по справі та стягнення судових витрат – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- матеріал справи не містять доказів, окрім оскаржуваної постанови, щодо того, що саме апелянт порушив ПДР України;
- в матеріалах справи відсутні фотодокументи із зображенням різних ракурсів розташування транспортного засобу і такі не додано відповідачем на підтвердження доказування правомірності свого рішення. 
- в матеріалах справи відсутні докази з яких можливо встановити, що водієм не було залишено для руху пішоходів щонайменше двох метрів, окрім того, з матеріалів справи не вбачається чіткої відстані від автомобіля до проїзної частини, а доказів проведення замірів такої відстані відповідачем не надано. Також апелянт вказує, що Правила дорожнього руху не ставлять в залежність місце паркування транспортного засобу відповідно до п.п. «в» п. 15.10 – на краю тротуару, який примикає до проїзної частини, або з протилежного краю тротуару від проїзної частини. Єдиним застереженням, на думку апелянта, згідно з встановленою правовою нормою є забезпечення обов`язкової відстані для руху пішоходів.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.04.2022 року старшим інспектором відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області капітаном поліції Михайловим Артемом Володимировичем в м. Ізмаїлі по вул. Тучкова, 51 відносно ОСОБА_1 була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 120324 від 08.04.2022року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 680 грн.
Відповідно до вказаної постанови серії БАБ №120324 від 08.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 , 08.04.2022 року о 16 год. 31 хв. керуючи автомобілем OPEL VECTRA, н/з НОМЕР_1 , здійснив зупинку на проїзній частині де був неможливий роз`їзд та об`їзд транспортного засобу, що зупинився та суттєво перешкоджав проїзд маршрутного транспортного засобу, чим порушив п. п. 15.9 ж) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 від 08.04.2022 року він рухався на власному транспортному засобі та побачив як водій сірого автомобіля OPEL VECTRA н/з НОМЕР_1 рухаючись по вул. Тучкова зупинився біля будинку №49 заважав подальшому руху транспортного засобу та довго не виходив зі свого автомобіля, після чого він почав йому сигналити та водій не реагував просто спав за кермом. ОСОБА_2 розвернувся та поїхав собі далі через іншу вулицю та подзвонив на лінію 102.
Крім того, судом першої інстанції з дослідженого в судовому засіданні відеозапису (файл2022_0408_164805_1) встановлено, що 08.04.2022 року о 16:50:21 автомобіль OPEL VECTRA, н/з НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , зупинився на проїзній частині де був неможливий зустрічний роз`їзд та суттєво перешкоджав проїзду маршрутного транспортного засобу, при цьому проїзна частина, де зупинився автомобіль позивача має двосторонній рух.
Окрім цього, з відеозапису (файл 017532022040818515610) встановлено, що о 16:52:50 по АДРЕСА_1 .

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення.
Крім того вказав, що твердження позивача про те, що в матеріалах справи відсутні докази порушення ним Правил дорожнього руху повністю спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема відеозаписами правопорушення, а також письмовими поясненнями ОСОБА_3 .
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП в редакції станом на час вчинення правопорушення порушення правил зупинки, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі  ПДР).
Згідно з п. п. 15.9 «ж» ПДР України зупинка забороняється: у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розміщено, зокрема, у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.
Колегією суддів в судовому засіданні, за участі представника позивача Димченка К.Г., було оглянуто відеозаписи з нагрудної камери інспектора патрульної поліції та відеореєстратора патрульного автомобіля (файли 2022_0408_164805_1, 017532022040818515610).
Як вбачається з вказаних відеозаписів інспектором патрульної поліції було встановлено особу ОСОБА_1 за водійським посвідченням та паспортом. 
Також, колегією суддів з відеозапису встановлено, що позивач зупинився на проїжджій частині, на смузі зустрічного руху, де був неможливий зустрічний роз`їзд та суттєво перешкоджав проїзду маршрутного транспортного засобу, при цьому проїзна частина, де зупинився автомобіль позивача має двосторонній рух.
Таким чином, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів, окрім оскаржуваної постанови, щодо того, що саме апелянт порушив ПДР України спростовуються матеріалами справи.
При вирішенні справи колегія суддів також враховує, що діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів національне законодавство України відносить до джерела підвищеної небезпеки.
Так, згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Ця небезпека полягає у самій суті використання транспортного засобу. Людина не може до кінця контролювати механізми під час їх експлуатації. 
Це пов`язано з рядом об`єктивних факторів, які потрібно відрізняти від внутрішнього ставлення людини до безпеки чи до ризику, оскільки ці категорії є оціночними, а у цьому випадку мова йде саме про об`єктивно обумовлену можливість настання негативних наслідків від здійснення цього виду діяльності.
Тому навіть лише факт володіння транспортним засобом породжує певні права та обов`язки осіб, за якими зареєстрований транспортний засіб. 
Наявність зазначених додаткових ознак, характерних для фізичної або юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб вимагає віднесення їх до спеціальних суб`єктів адміністративного правопорушення.
Порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою технічних засобів, як й інші правопорушення, характеризуються певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. 
Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їх належність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення.
Наприклад, в рішенні по справі FALK v. THE NETHERLANDS, Арр. № 66273/01, 19 October, 2004, суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент вчинення правопорушення його автомобілем, Європейський Суд з прав людини вказує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою. Мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність  власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, при яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними в випадках, коли неможливо встановити особу, котра керувала автомобілем.
У рішенні  Європейського  Суду з прав людини з у справі  Lutz v. Germany, 25 August 1987, App. 9912/82 , суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників правил дорожнього руху в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції. “Враховуючи велику кількість незначних правопорушень – особливо правил дорожнього руху, – характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави – учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п. 57 Рішення).
Крім того, під час розгляду справи O’Halloran and Francis v. the United Kingdom, App. № 15809/02 and 25624/02, 29 June 2007, яка стосувалась оскарженню передбаченої британським законом необхідності надання властям зареєстрованими власниками транспортного засобу про особу, яка реально керувала автомобілем в момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем встановленої швидкості. Цей обов`язок на думку позивачів є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених в статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Однак Велика палата Європейського Суду з прав людини визнала, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції та вказала про те, що усі, хто володіють або керують автомобілем, знають, що тим самим вони визнають певний режим регулювання. Цей режим діє не тому, що володіння чи управління автомобілем - це привілей чи пільга, що дарується державою, але тому, що володіння автомобілями та їх використання загальновизнано можуть призводити до тяжких тілесних ушкоджень. Можна сказати, що ті, хто приймають рішення володіти або управляти автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, які є частиною регулятивного режиму щодо автотранспортних засобів (див, зокрема, п.57 згаданого рішення).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого  ч. 3  ст. 122 КУпАП, а також про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 120324  від 08.04.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3  ст. 122 КУпАП  та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 680 грн., закриття провадження по справі та стягнення судових витрат.

Доводи апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про те, що матеріал справи не містять доказів, окрім оскаржуваної постанови, щодо того, що саме апелянт порушив ПДР України, а також про те, що в матеріалах справи відсутні фотодокументи із зображенням різних ракурсів розташування транспортного засобу і такі не додано відповідачем на підтвердження доказування правомірності свого рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі Інструкція №1395). 
Так, за приписами пунктів 1 та 3 розділу IV Інструкції №1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. 
За приписами частин 2, 3 та 9 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: 
- найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
- дату розгляду справи;
- відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
- опис обставин, установлених під час розгляду справи;
- зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
- прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
- розмір штрафу та порядок його сплати;
- правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
- відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу. 
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що в інспектора патрульної поліції відсутній обов`язок долучення фотодокументи із зображенням різних ракурсів розташування транспортного засобу, або будь-яких інших фотознімків.
Окрім того, в постанові серії БАБ № 120324 від 08.04.2022 інспектором патрульної поліції Михайловим А.В. у графі №7 було зазначено «До постанови додаються» технічний засіб за допомогою якого здійснювалась фіксація правопорушення «відео з п.в.р. 1753 та реєстратор 6468». 
З огляду на наведене, постанова серії БАБ № 120324 від 08.04.2022 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Інспектором патрульної поліції правильно зазначені докази, які додаються до постанови. 
Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази з яких можливо встановити, що водієм не було залишено для руху пішоходів щонайменше двох метрів, окрім того, з матеріалів справи не вбачається чіткої відстані від автомобіля до проїзної частини, а доказів проведення замірів такої відстані відповідачем не надано. 
Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта, оскільки відповідно до постанови від 08.04.2022 серії БАБ № 120324 ОСОБА_1 поставлено в провину порушення п. п. 15.9 «ж» ПДР України, згідно з яким зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився. 
Таким чином, наявність місця для руху пішоходів, а також розташування транспортного засобу по відношенню до проїжджої частини не відносяться до предмету доказування за вказаним правопорушенням, а також не спростовують порушення п. п. 15.9 «ж» ПДР України та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Також є безпідставними є доводи апелянта про те, що Правила дорожнього руху не ставлять в залежність місце паркування транспортного засобу відповідно до п. п. «в» п. 15.10 – на краю тротуару, який примикає до проїзної частини, або з протилежного краю тротуару від проїзної частини, оскільки порушення вказаного пункту ПДР України не ставиться в провину апелянту.
Інші доводи апелянта ґрунтуються на суб`єктивній оцінці обставин та норм законодавства.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2022 по справі № 946/2926/22 – залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2022 по справі № 946/2926/22 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.