ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 р. 	Справа № 520/14811/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бершова Г.Є.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/14811/21
за позовом                фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до                Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                         
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом – позивач, ФОП ОСОБА_1 ), звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (надалі – відповідач, контролюючий орган), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, форми «Ф» №0105888-2415-2037 від 12.03.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала на відсутність обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за оскарженим рішенням контролюючого органу. На думку позивача, оскаржене податкове повідомлення-рішення про нарахування податку за 2020 р. є протиправним, оскільки, нежитлову виробничу будівлю, що використовується нею для здійснення у вказаному приміщенні виробництва промислової продукції, необхідно відносити до будівель промисловості відповідно до державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 клас 1251 «Будівлі промисловості», а тому вказаний об`єкт, в силу вимог п.п. «є» п.п. 262.2.2 п. 262.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, форми «Ф» №0105888-2415-2037 від 12.03.2021 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік в частині на суму 59212,72 грн.
Позов у решті вимог - залишено без задоволення.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце знаходження - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (місце знаходження - м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код ЄДРПОУ - 43983495) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 906,07 грн (дев`ятсот шість гривень 07 копійок).
Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивач правом подання відзиву на позов не скористався.
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що контролюючий орган без проведення будь-якої перевірки прийняв відносно позивача податкове повідомлення – рішення №0105888-2415-2037 від 12.03.2021, яким визначив суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 р. у розмірі 59338,98 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що юридичною підставою для прийняття оскаржених рішень владний суб`єкт обрав положення ст. 266 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження владного суб`єкта про знаходження у власності платника об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля – виробничий будинок літ. "А-2", загальною площею 1370,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення №0105888-2415-2037 від 12.03.2021, в частині нарахування суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 59212,72 грн не є об`єктом сплати податку, оскільки відповідні приміщення використовувалися позивачем в межах власної господарської діяльності.
Відмовляючи у скасуванні податкового повідомлення-рішення №0105888-2415-2037 від 12.03.2021, в частині нарахування суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 126,26 грн, що частини приміщення позивача, здані в оренду третім особам є об`єктом оподаткування відповідним податком.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини зі справляння в Україні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормовані приписами ст. 266 Податкового кодексу України та деталізовані положеннями відповідних рішень органів місцевого самоврядування.
Так, згідно з п. 266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом «є» пункту 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, чинній з 23.05.2020). В редакції чинній до 23.05.2020 було передбачено, що не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Підпунктом 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
За правилом п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
У спірних правовідносинах таким рішеннями органу місцевого самоврядування є рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17.
Колегія суддів зазначає що, для справляння податку у порядку ст. 266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі); 2) тип об`єкта (тобто тип чи категорія будівлі; призначення); 3) площа об`єкта.
Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.
За змістом первісних норм додатку №1 до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (затвердженого рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17) типи нежитлової нерухомості поділяються на: будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торгівельні, гаражі, будівлі промислові та склади, будівлі для публічних виступів, господарські (присадибні) будівлі, інші будівлі.
Відповідно до пункту 5 Додатку № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 за № 542/17 (в редакції до внесення змін згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 за № 1284/18, що набрали чинності з 01.01.2019) ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлювались у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.
Отже, об`єкти нерухомого майна у вигляді будівель промислових та складів початково підлягали оподаткуванню за ставкою - 0,25 відсотка мінімальної заробітної плати на перше число календарного року за 1 м2.
Проте, п.5, який встановлював окрему ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для типу промислових будівель та складів - 0,25 відсотка, рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 за №1284/18, яке набрало чинності з 01.01.2019, був виключений із тексту локального нормативного-правового акту органу місцевого самоврядування.
Тобто, з 01.01.2019 за нормативним волевиявленням Харківської міської ради промислові будівлі та склади слід відносити до типу «інші будівлі», ставка податку за якими складає - 0,1 відсотка.
Судом встановлено, що контролюючий орган у спірних правовідносинах перевірку платника податків не здійснював, акт перевірки не складав.
Відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення винесено без проведення перевірки, що не суперечить положенням Податкового кодексу України, проте призводить до неможливості у спірних правовідносинах документально встановити тип (чи-то категорії) об`єкту нежитлової нерухомості, за якою контролюючий орган застосував ставку податку за 2020 рік - 1,0% за типом нежитлової нерухомості – будівлі торгівельні.
За викладеним у тексті позову твердженням заявника нежитлова будівля – виробничий будинок літ. "А-2", загальною площею 1370,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є промисловою будівлею і фізично використовується у межах власної господарської діяльності заявника як підприємця.
Будь-яких доказів на спростування цього твердження контролюючим органом, як суб`єктом владних повноважень до суду у ході розгляду цієї справи не подано, як і доводів про протилежне - у поданих до суду процесуальних документах не наведено.
Тому вичерпавши усі юридичні механізми для встановлення об`єктивної істини у спору, колегія суддів не знаходить об`єктивних даних, котрі б спростовували цей довід заявника.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів для кваліфікації об`єкту власності платника податків - позивача (а саме: нежитлова будівля – виробничий будинок літ. "А-2", загальною площею 1370,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) у 2020 році як торгівельної будівлі, офісної будівлі, готельної будівлі не містять.
Усупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України таких доказів контролюючий орган до суду не подав.
Відомостей про те, що такі докази існували у розпорядженні суб`єкта владних повноважень на момент видання оскарженого податкового повідомлення-рішення матеріали справи не містять.
Разом з тим, з наданого до матеріалів справи копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №138027643 від 17.09.2018 позивачу на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2004 належить нежитлова будівля – виробничий будинок літ «А-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Обставини належності позивачу вищезазначеного об`єкту нерухомості сторонами не заперечуються, визнаються, відносно розміру загальної площі цих об`єктів та їх місцезнаходження спір між сторонами відсутній.
Колегія суддів зазначає, що у позові позивач вказує, що вона провадить власну господарську діяльність, а саме: виробництво телефонних апаратів із використанням приміщень виробничого будинку літ «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
На підтвердження даних обставин позивачем надано до матеріалів справи оборотно-сальдові відомості, виписки банку за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, за період з 01.01.2018 по 05.05.2020, податкові накладні.
Отже, на думку позивача, будівлю, що знаходиться за даною адресою і перебуває у власності ОСОБА_1 необхідно віднести саме до «Будівель промисловості».
Відповідач цього твердження позивача у ході розгляду справи не спростував.
Дане твердження заявника не суперечить відомостям технічного паспорту будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, рішенням 19 сесії Харківської міської ради 7 скликання ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтованою площею 0,10 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» (цех, склад) по АДРЕСА_2 .
Відповідно до Витягу з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки №4048 від 20.05.2020 наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, земельна ділянка по вул.Северина Потоцького, 11 у м.Харкові, кадастровий номер 6310138200:03:016:0005, на якій розташований належний позивачу виробничий будинок, відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення земельної ділянки за кодом 11.02 – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Колегія суддів зазначає, Верховний Суду у постанові від 15.05.2018 року по справі №806/2461/17 (адміністративне провадження №К/9901/27759/18) виклав правову позицію про те, що «…застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств».
Поряд з тим, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17 вирішив частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17 про застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого вирішив: «визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)».
Таким чином з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівля заявника, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , протягом 2020 року підпадає під дію положення пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та не є об`єктом оподаткування.
Доказів протилежного учасниками спору до матеріалів справи не подано.
Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності з 23.05.2020, внесено зміни до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України та викладено в такій редакції: «не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».
Матеріалами справи підтверджено, а позивачем визнано втому числі шляхом неподання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, що за договором оренди від 17.12.2018 №2/18 та від 17.09.2018 №1/18 нежитлові приміщення (кімнати №21 загальною площею 19,5 кв. м та кімнати №14 загальною площею 20,6 кв.м) у спірній будівлі (зокрема, у 2020 році) передані в оренду ТОВ "А.Р.І.С.-УКРАЇНА" та ТОВ "Імперський колос" відповідно.
З огляду на вищевикладене, починаючи з 23.05.2020 (з дати набрання чинності змінами, внесеними до Податкового кодексу України Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ) суб`єкт господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, при здійсненні ним операцій з надання в оренду частини будівлі промисловості, яка перебуває у його у власності та належить до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Класифікатора, визначає податкові зобов`язання з податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині (площі) будівель промисловості, наданих в оренду.
Таким чином, з площі переданих в оренду приміщень податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має справлятись на загальних підставах.
У спірних правовідносинах передана позивачем в оренду частина будівлі складає 40,1 кв.м., а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинен вираховуватися по ставці 0,1% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 за 1 кв.м., відповідно до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами, як для інших будівель.
Мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2020 складала 4723,00 грн, а тому 0,1% від неї становить – 4723,00 грн.
Відтак, розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, складає: 40,1 м2 *4723,00 грн = 189,39 грн, що співвідносно із проміжком часу з травня по грудень 2020 року (8 місяців) складає - 126,26 грн.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення №0105888-2415-2037 від 12.03.2021 підлягає скасуванню в частині перевищення, а саме: на суму 59212,72 грн (59338,98 грн. – 126,26 грн.).
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач не звільнений від обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік, як за категорію “Будівлі промисловості” у частині площі 40,1 кв.м. наданої в оренду, і той факт, що відповідачем нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як за торгівельну нерухомість, не спростовує зазначеного факту.
В даному випадку, суд першої інстанції виокремив нарахування певної суми окремого виду податку, що не призвело до втрати цілісності самого податкового повідомлення-рішення, а позивач з таким висновком суду першої інстанції погодився шляхом неподання апеляційної скарги на це рішення суду першої інстанції в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом скасування податкового повідомлення-рішення №0105888-2415-2037 від 12.03.2021 в частині визначеної суми грошового зобов`язання у розмірі 59212,72 грн.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України  - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі № 520/14811/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    С.С. Рєзнікова