Постанова
Іменем  України 
22 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 522/14485/15-ц
провадження № 61-18415св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт, дії та рішення якого оскаржуються, - головний державний виконавець Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Одеса) Фішер Віта Валеріївна,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020 року в складі судді  Донцова Д. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року в складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Дришлюка  А. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та  рішення державного виконавця, у якій просив скасувати розрахунки заборгованості зі  сплати аліментів від 14 лютого 2020 року та від 12 березня 2020 року, складені головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі) Фішер В. В., у виконавчих провадженнях № 53505151 та № 53505083; та  зобов`язати головного державного виконавця Другого Київського відділу ДВС у  місті Одесі Фішер В. В. провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.
Свої вимоги обґрунтовував тим, щов Другому Київському відділі ДВС у місті Одесі  на виконанні перебувають виконавчі листи № 522/14485/15-ц, видані Приморським районним судом міста Одеси 20 лютого 2017 року про стягнення з  нього на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей: ОСОБА_3 (ВП № 53505151) та ОСОБА_4 (ВП № 53505083) у розмірі по 700 грн щомісяця. 
Вказані виконавчі листи перебували на виконанні в державного виконавця Кіптікова І. О., а 11 листопада 2019 року були передані головному державному виконавцю Фішер В. В., яка 14 лютого 2020 року та 12 березня 2020 року склала розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, згідно з якими в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів.
Вважав такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки він своєчасно сплачував аліменти у визначеному судом розмірі, заборгованості зі сплати аліментів не мав. До того ж зазначав, що державний виконавець Фішер В. В. не  мала права нараховувати заборгованість за минулий період, а саме за період, коли виконавчі листи перебували на виконанні в іншого державного виконавця.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з її необґрунтованості, оскільки оскаржувані розрахунки заборгованості зі сплати аліментів складені державним виконавцем на підставі, в  межах повноважень та в спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020  року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року й задовольнити його скаргу.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки діям державного виконавця, не врахували, що державний виконавець не могла визначати заборгованість зі сплати аліментівза  минулий період, тим більше за той період, коли виконавчі листи перебували на  виконанні в іншого державного виконавця, а тому безпідставно відмовили в задоволенні його скарги.
Окрім цього вказує, що апеляційний суд не надав оцінки всім доводам апеляційної скарги, розглянув справу без його участі, належним чином не повідомивши про дату, час і місце її розгляду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
31 січня 2022 року справа № 522/14485/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від  27  листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з  15  липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, та на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 15 липня 2015 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2016 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2015 року змінено. 
Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на  користь ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 700 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з  15  липня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
На примусовому виконанні у Другому Київському відділі ДВС у місті Одесі з  01  березня 2017 року перебувають виконавчі листи: виконавчий лист № 522/14485/15-ц, виданий Приморським районним судом міста Одеси 20 лютого 2017 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700  грн щомісячно, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття ( НОМЕР_1 ); та виконавчий лист № 522/14485/15-ц, виданий Приморським районним судом міста Одеси 20 лютого 2017 року, про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття ( НОМЕР_2 ).
11 листопада 2019 року вищезазначені виконавчі провадження були передані головному державному виконавцю Фішер В. В .
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14 лютого 2020  року, складеного головним державним виконавцем Фішер В. В., заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на утримання дітей станом на 01 лютого 2020 року становить по 12 194, 75 грн на кожну дитину.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 12 березня 2020 року, складеного головним державним виконавцем Фішер В. В., заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на утримання дітей станом на  01  березня 2020 року складає по 5 257, 25 грн на кожну дитину.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і  посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. 
Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020  року в справі № 682/3112/18.
У частині другій статті 182 СК України зазначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).
У справі, яка переглядається, установлено, що розраховуючи заборгованість зі  сплати аліментів за період з 01 лютого 2019 року по 01 лютого 2020 року, державний виконавець, виходив із мінімального граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За викладених обставин обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що визначаючи суму заборгованості за аліментами, державний виконавець діяв на підставі, в  межах повноважень та в спосіб, що передбачений чинним законодавством України, і доводи заявника цього не спростовують.
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на неналежне повідомлення про розгляд справи в апеляційному суді не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять підтвердження того, що апеляційний суд направляв заявнику судову повістку про виклик до суду на 29 вересня 2021 року, однак поштове відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення йому цієї судової повістки.
Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, фактично зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права та стосуються переоцінки доказів. 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020 року та  постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020 року та  постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко