Справа № 161/23465/21 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/564/22  Категорія: 70 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 червня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2  на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2022 року,           

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_1  30 грудня 2021 року звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2018. У них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Отримуючи лише державну допомогу при народженні дитини у розмірі 860грн, вона не має можливості самостійно утримувати дитину. Орієнтована сума місячних витрат на утримання дитини становить 6000грн. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки в добровільному порядку не надає. Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2022 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1700 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 992 грн 40 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.
Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, вважає, що висновки, які викладені у ньому, не відповідають обставинам справи, а при його ухваленні порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Вказує, що позивач не надала доказів того, що їхня спільна з відповідачем дочка проживає з позивачем, суд не врахував того, що з моменту народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і до листопада 2021 року відповідач передав позивачу по 1000,00 грн, купував памперси, ліки та деякі продукти харчування. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували дохід позивача чи відсутність такого доходу. Орієнтовного розрахунку витрат позивача на утримання дитини матеріали справи не містять. З чеків, які додані позивачем до позовної заяви на закупівлю продуктів (наприклад: сосиски, фарш, ребра свинячі) неможливо встановити для чиїх потреб здійснювалась закупівля та особу покупця. В рішенні суду вказано, що представник позивача подала заяву про часткове задоволення позову в розмірі 1700 грн, тобто відбулося зменшення позовних вимог, але він не отримував заяви про зменшення позовних вимог, що є порушенням ч. 5 ст. 49 ЦПК України, крім того за п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України таке зменшення розміру позовних вимог мало б відбутися до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій справі задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.12.2021 і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що факт проживання малолітньої дитини з матір`ю ніким не оспорюється і дворічна дитина проживає зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і отримує 860,00 грн соціальної допомоги щомісячно, інших доходів не має. Сам факт надання права скористатись безоплатною правовою допомогою як малозабезпеченій особі є підтвердження того, що у неї наявний такий статус. В той же час відповідач скористався послугами адвоката, який надає послуги на платній основі, що підтверджує наявність у відповідача можливості оплачувати такі послуги, а значить його задовільне матеріальне становище. Вказує, що її попередній адвокат без її відома зменшила розмір позовних вимог з 3000,00 грн до 1700,00 грн, але не оскаржує цього, оскільки потрібні кошти на прожиття. Прожитковий мінімум на дитину дворічного віку становить 2100,00 грн у місяць. Базовими потребами дитини у цьому віці є розвиток, безпека, здорове харчування. Відповідач є здоровим, працездатним чоловіком. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2018, є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До суду першої інстанції від відповідача надійшов відзив, у якому він позовні вимоги визнав частково. Просив встановити аліменти на утримання дочки в розмірі 1000,00 грн.
До початку розгляду справи представник позивача подала 31.03.2022 заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити частково, стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1700,00 грн.
Представник відповідача подав 31.03.2022 до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначає, що відповідач позов визнає частково, просив стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1500,00 грн.
Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додано довідки про реєстрацію місця проживання особи, з яких встановлено, що ОСОБА_1 з 07.10.2006 по теперішній час, а ОСОБА_3 з 12.05.2020 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Надано довідку № 290 від 17.12.2021 ТзОВ ТВК «Львівхолод» про те, що вона дійсно працює в ТзОВ ТВК «Львівхолод» з 22.01.2019. З 30.07.2020 по 21.04.2023 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.
Відповідно до довідки від 06.05.2022 № 115-10/5491/2022 Департаменту соціальної політики м. Луцька ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Департаменту соціальної політики м. Луцька та отримує одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини, яка з жовтня 2021 року по квітень 2022 року становить 860,00 грн у місяць.
Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем інших доходів.
Відповідач подав копію своєї трудової книжки, в якій останнім записом є запис від 01.07.2005 про звільнення з роботи за власним бажанням; копію індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про наявність даних щодо ОСОБА_2 за період з 2003 року по 2005 рік.
Відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно вимог ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня -2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував часткове визнання позову відповідачем, у якого на утриманні інших дітей немає, а також пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, вік дитини, матеріальне становище матері, яка на даний час ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та визначив розмір аліментів у розмірі 1700,00 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.
Суд апеляційної інстанції враховує те, що при вирішенні спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто, такий обов`язок превалює над можливістю платника надавати утримання. Апеляційний суд зазначає, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, отримав професію муляр-штукатур, не перебуває на обліку як безробітний. Витрати на утримання дитини об`єктивно існують. Позивачка провела орієнтований розрахунок витрат на дитину, подала відповідні чеки, що підтверджують придбання дитині їжі та одягу. Відповідач не спростував цього і не обгрунтував, чому слід стягувати аліменти у розмірі 1500 грн на місяць, що є на 200 грн менше, визначеного судом розміру.
Твердження відповідача про те, що він надавав позивачу 1000,00 грн та купував деякі товари та продукти харчування не заперечується позивачкою і про це зазначається нею у позовній заяві. Відповідач такі витрати ніс до листопада 2021 року, тобто до часу звернення позивачки до суду з позовом у цій справі. 
Вказуючи у апеляційній скарзі, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували факт проживання дитини з нею, відповідач не спростовує цю обставину і не надає доказів проживання дитини з ним чи у іншому місці.
Наведені відповідачем обставини, не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, за відсутності інших причин, законодавець встановлює обов`язок кожного з батьків забезпечити дитині встановлений грошовий мінімум аліментних зобов`язань.
Отже, виник та існує спір між матір`ю та батьком дитини щодо її утримання і суд правильно вирішив спір про розмір аліментів. Визначений розмір аліментів не є надмірним і є необхідним для забезпечення розвитку дитини. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача.
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм ст. 49 ЦПК України, то за п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. 
В цій справі до початку розгляду справи представник позивача подала 31.03.2022 заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити частково, зокрема стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1700,00 грн. Представник відповідача подав також 31.03.2022 до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначає, що відповідач, позов визнає частково, зокрема готовий сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1500,00 грн. Справа розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, про невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2022 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         

 
Судді