П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/253/22	
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  - Кравченка К.В.,
при секретарі судового засідання – Болтушенка А.О., 
за участю представника позивача – адвоката Григоренка А.О.,                              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня   2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

05 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. щодо не вчинення дій спрямованих на повернення виконавчого документа стягувачу без виконання та зобов`язати її повернути виконавчий напис №31666 від 08.09.2020 стягувачу без виконання.
  В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач без достатніх на те правових підстав відкрив виконавче провадження ВП №63737946, оскільки позивач не зареєстрований та не проживає в межах виконавчого округу м. Києва, а також не має у зазначеному місті майна. На думку позивача, ці обставини грубо порушують його права та законні інтереси. 
Відповідач відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не надав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року позовну заяву   ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження ВП №63737946 від 26.11.2020.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення. На думку апелянта, законодавець, надаючи приватному виконавцю право вибору адреси боржника для прийняття виконавчого документа для виконання, не мав на увазі виключну адресу реєстрації боржника. Чинною редакцією Закону України “Про виконавче провадження” не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження, а тому єдиним належним та допустимим доказом місця проживання боржника є виконавчий документ – виконавчий напис №31666 від 08.09.2020, який є чинним та не оскарженим в судовому порядку.
Позивач до суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: (запис від 17.05.2013): АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями її паспорта НОМЕР_1 , виданого Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області від 24.11.1995(а.с. 28).
Клітченко Оксана Анатоліївна - є приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, що підтверджується відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців.
08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №31666 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – м. Одеса, рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , заборгованості в розмірі 21839,32 грн на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за кредитним договором від 09.01.2014 №001-15651-090114 (а.с. 24).
26 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. розглянуто заяву стягувача – ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» щодо примусового виконання виконавчого напису №31666 від 08.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 22339,32 грн та відкрито виконавче провадження ВП №63737946 (а.с. 25).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного підтвердженого взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. Приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не з`ясовано обставини, визначені частиною другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення місця фактичного проживання боржника чи місця його перебування, та, як наслідок, усупереч указаним правовим нормам прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2020 ВП №63737946.
При цьому, з метою забезпечення ефективного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У цій справі оскаржується правомірність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження з тих мотивів, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем його виконання.
Відповідно до ч.2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно до ч.1  ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ  (далі Закон України №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 3 ч.1  ст. 3 Закону України №1404-VІІІ  передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частинами 1 та 2  ст. 5 Закону України №1404-VІІІ  встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". 
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених  ст. 3 цього Закону, крім визначеного переліку рішень до яких не відноситься виконавчий напис по даній справі.
Згідно зі  ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених  Законом України "Про виконавче провадження"  випадках  на приватних виконавців.
Відповідно до п.4 ч.2  ст. 23 Закону України №1403-VIII  у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1 та 2  ст. 25 Закону України №1403-VIII  визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України "Про виконавче провадження"  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Мінюсту України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Мінюсті України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі  Інструкція №512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з п.4  Розділу ІІІ Інструкції №512/5  виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 ч. 4  ст. 4 Закону України №1404-VIIІ  передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до п.5  Розділу ІІІ Інструкції №512/5  у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з п.10  Розділу ІІІ Інструкції №512/5  місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону.
Згідно з ч.2  ст. 24 Закону України №1404-VIIІ  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що  Закон України №1404-VIII  визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника  фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Слід звернути увагу, що положення статті 24 Закону України № 1404-VIII оперують термінами «місце проживання, перебування» боржника, а не «зареєстроване місцем проживання» як чинником, який впливає на визначення місця виконання рішення.
Спираючись на цільове тлумачення цієї норми у системному зв`язку з іншими положеннями зазначеного Закону, таку її конструкцію можна пояснити тим, що виконавчі дії мають провадитися з урахуванням (в межах) дійсного/фактичного місця проживання боржника. Тобто «примусове виконання» рішень має бути певним чином «наближеним», прив`язаним до місця проживання/перебування боржника, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження (як-от: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення).
У вимірі цього спору, якщо узагальнити весь спектр виконавчих дій/рішень виконавця, можнадійти висновку, що вони відбуваються «навколо» боржника і його майна, що дає розуміння, чому «місце виконання рішення» законодавець «прив`язав» до місця проживання, перебування боржника. Подібним чином можна пояснити опосередкованість місця виконання рішення місцезнаходженням майна боржника, на яке можна звернути стягнення (за рішеннями майнового характеру).
За таких умов, не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону № 1404-VIII.
Слід звернути увагу, що виконавчий напис приватного нотаріуса 31666 від 08.09.2020 про стягнення заборгованості за кредитним договором 001-15651-090114 від 09.01.2014 вчинено на підставі відповідного звернення ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», яке набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Враховуючи, що адресу місця проживання: АДРЕСА_3 товариством вказано у своїй заяві, адресованій приватному виконавцю Клітченко О.А., її ж зазначено у виконавчому написі приватного нотаріуса Гораєм О.С., то можна дійти висновку, що дану адресу приватному нотаріусу повідомлено саме стягувачем  ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», тобто особою, яка є зацікавленою в даному виконавчому провадженні (а.с. 147).
Слід врахувати, що якщо зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то зазначене місце проживання у м. Києві базується виключно «на словах» стягувача.
Приймаючи виконавчий документ до свого виконання, відповідач виходив з того, що у виконавчому написі №31666 від 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С, вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_3 .
Разом з тим, виконавчий напис №31666 від 08.09.2020 містив інформацію щодо місця реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 , що хоч і відрізняється від зазначеного в паспорті позивача в частині визначення будинку та квартири місця реєстрації, проте в цілому відмінному від вказаного місця проживання в м. Києві.
Судова колегія звертає увагу, що місце реєстрації та фактичного проживання позивача в м. Одеса також підтверджено кредитним договором 001-15651-090114 від 09.01.2014 (а.с. 148).
Зазначений кредитний договір, що став підставою для вчинення виконавчого напису №31666, не містить жодних посилань на підтвердження проживання позивача в м. Києві.
Колегія суддів погоджується, що виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі, проте водночас він повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону № 1403-VIII), про що вірно зазначав суд першої інстанції.
Закріплені у статті 4 Закону № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ст. 3  Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»  від 11.12.2003   №1382-IV (в редакції чинній на момент реєстрації 10.04.2006):
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;
місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;
реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 6  Закону України №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Аналіз наведених положень Цивільного кодексу України у зіставленні з положеннями Закону № 1382-IV дозволяє зробити висновок, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України.
Отримавши заяву ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Одеська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ
З огляду на доводи апеляційної скарги, положення законодавства про свободу пересування та вільний вибір місця проживання відповідачу відомі, тож і зрозумілою є відмінність між місцем проживання і «зареєстрованим» місцем проживання. У цьому зв`язку потрібно зауважити, що спільним для обох понять є те, що особа проживає (має право проживати) в обох місцях, водночас для офіційного «спілкування» з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами визначає лише одне із них і несе відповідальність за свій вибір (у тому сенсі, приміром, що зареєстроване місце проживання є своєрідним орієнтиром для державних органів, фізичних/юридичних осіб при визначенні територіальної юрисдикції судових справ за участі цієї особи; надсилання поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання є умовою належного повідомлення особи).
У контексті спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника ( ОСОБА_1 ). Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
Якщо трактувати місце виконання рішення у ситуації, подібній до тієї, яку маємо у цій справі, у той спосіб, як це зробив відповідач, то це (за своєю зовнішньою формою прояву) створюватиме умови для підміни суті визначеного Законом № 1404-VIII місця виконання рішення і пов`язаного з ним визначенням виконавчого округу приватного виконавця на формальність, що у підсумку нівелюватиме сенс виконавчого провадження і засади, з дотриманням яких воно має здійснюватися загалом.
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватний виконавець Клітченко О.А., виконавчим округом якої є місто Київ, не могла прийняти до примусового виконання виконавчий документ (виконавчий напис приватного нотаріуса Гораєва О.С. від 08 вересня 2020 року № 31666), місце виконання якого знаходиться в іншому виконавчому окрузі. 
З огляду також на критерії, визначені у частині другій статті 2 КАС, на відповідність яким адміністративний суд повинен перевіряти рішення суб`єкта владних повноважень у справах про їх оскарження, правильним є висновок суду першої інстанції про протиправність оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження.
При розгляді справи судом враховано правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 05.07.2021 по справі №380/9335/20, яка в силу приписів ч. 5  ст. 242 КАС України  є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.4 ст. 272 КАС України   судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених  статтями 280,  281,  287  та  288  цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Керуючись ст.ст.287,308,310,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни  - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня   2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 11 серпня 2022 року. 

Суддя-доповідач                                                                       Н.В.Вербицька

Судді                                                                                          О.В. Джабурія

                                                                                                    К.В. Кравченко