П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/27082/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмови щодо прийняття та розгляду заяви, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ДМС) в якому просив:
- визнати протиправною відмову ГУ ДМС щодо прийняття та розгляду заяви громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підтвердження громадянства України у його дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати ГУ ДМС прийняти та розглянути заяву громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підтвердження громадянства України у його дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 14.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив підтвердити належність до громадянства України його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відповідач листом від 14.09.2021 року №Л-1166/6/5101-21 відмовив у розгляді такої заяви з тих причин, що позивачем не подано документу, що посвідчує його особу. Позивач вважає таку відмову неправомірною, посилаючись на те, що він та його дружина рішеннями ДМС України визнано особами, які потребують додаткового захисту в Україні, і мають відповідні посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту №СР 000878 та №СР000877, відповідно, які є належними документами, що посвідчують його особу та особу його дружини. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2022 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУ ДМС подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , який народився в Україні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.07.2018 року. 
Позивач ОСОБА_1 20.03.2021 року був документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту серії СР 00878, на підставі рішення ДМС України від 13.01.2021 року №03-21.
Дружина позивача - ОСОБА_3 20.03.2021 року була документована посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту серії СР 00877, на підставі рішення ДМС України від 13.01.2021 року №04-21.
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 14.08.2021 року, в якій просив підтвердити належність до громадянства України його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34).
ГУ ДМС надано відповідь від 14.09.2021 року №Л-1166/6/5101-21, в якій вказано, що довідка про звернення за захистом в Україні засвідчує законність перебування особи на території України та не є документом, який встановлює цю особу.
Дана відповідь ГУ ДМС стала причиною звернення позивача до суду з вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту є документом, який встановлює цю особу, а тому відповідачем протиправно не було розглянуто заяву позивача про підтвердження громадянства України у його дитини з підстав не надання позивачем документу, що посвідчує його особу.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, зазначаючи, що звернувшись до ГУ ДМС із заявою від 14.09.2021 року позивач не додав до неї належних документів на підтвердження своєї особи, що в свою чергу унеможливило вирішення такої заяви. 
З огляду на встановлені судом обставини справи, ключовим питання вирішення даного спору є доведеність того факту, що при зверненні до ГУ ДМС із заявою від 14.09.2021 року позивач долучив до неї належний документ, що посвідчує його особу. 
Питання про належність до громадянства України сина позивача, що просив підтвердити позивач у заяві від 14.09.2021 року не впливає на вирішення даного спору, який полягає суто в дотриманні відповідачем процедури вирішення такої заяви.
Вирішуючи питання про те, які саме документи слід вважати належними для підтвердження особи позивача, слід виходити з наступного.
З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень (далі - «Порядок №215»).
Цей Порядок відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення і перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Пунктом 5 Порядку №215 передбачено, що заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.
Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.
Пункт 20 Порядку №215 визначає перелік документів, необхідних для здійснення процедури набуття громадянства України за народженням.
Так, для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків (частина четверта статті 7 Закону), один з її батьків подає:
а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням;
б) копію свідоцтва про народження особи;
в) копії документів, які підтверджують факт перебування батьків особи у громадянстві іншої держави (інших держав) на момент її народження;
г) копії документів, які підтверджують факт проживання на законних підставах батьків особи на території України на момент її народження;
д) декларацію про ненабуття особою за народженням громадянства жодного з батьків.
Таким чином, до заяви від 14.09.2021 року, крім документів, які перераховані в пункт 20 Порядку №215, позивач повинен був подати і документ, що посвідчує його особу.
В позовній заяві позивач не зазначає конкретних документів, які він долучав до своєї заяви від 14.09.2021 року. Не зазначено про це і в самій заяві від 14.09.2021 року (а.с.34).
Разом з тим, відповідач долучив до справи відзив на позовну заяву, до якого в якості додатків зазначено: « - копія документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення на 6 арк.в 1 прим.», серед яких є копія зави позивача від 14.09.2021 року, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 04.07.2018 року, копія посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту серії СР 00877 на ім`я ОСОБА_3 та копія посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту серії СР 00878 на ім`я ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з доводами позивача та суду першої інстанції про те, що посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту є належним документом, якій посвідчує особу, оскільки це прямо передбачено пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 року №756.
Цим пунктом чітко визначено, що посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту (далі - посвідчення), є паспортним документом, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та іншими законами України.
Колегія суддів вважає, що в ході розгляду даної справи сам відповідач підтвердив той факт, що до своєї заяви від 14.09.2021 року позивач долучив окрім свідоцтва про народження, також і копії виданих йому та його дружині посвідчень особи, яка потребує додаткового захисту, які є належними документами для посвідчення особи, і які враховувались відповідачем при наданні позивачу листом від 14.09.2021 року №Л-1166/6/5101-21 спірної відмови у розгляді його заявив від 14.09.2021 року.
За таких обстави колегія суддів вважає, що викладена відповідачем в листі від 14.09.2021 року №Л-1166/6/5101-21 відмова у розгляді заяви позивача від 14.09.2021 року про підтвердження належності його сина до громадянства України є неправомірною. 
Посилання відповідача в цьому листі на те, що довідка про звернення за захистом в Україні засвідчує законність перебування особи на території України та не є документом, який встановлює цю особу, хоча і є вірними за змістом, але не мають відношення до зави позивача від 14.09.2021 року, оскільки, позивачем до своєї заяви від 14.09.2021 року було додано посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, а не довідка про звернення за захистом в Україні.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2022 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.