ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/10811/21  Номер провадження 22-ц/814/2460/22	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Костуренка Євгена Миколайовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26 травня 2022 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту судового рішення – 31 травня 2022 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року АТ «СК «Інго» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача на корить товариства безпідставно отримані кошти в розмірі 5 248 грн 96 коп., вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позовні вимоги мотивувало тим, що 14.08.2020 року в місті Києві на перехресті вулиць Братиславської та Хоткевича сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (власник ОСОБА_2 ), DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 (власник ОСОБА_4 ), Krone, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , Skoda, д.н.з НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 (власник ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до довідки поліції про ДТП протоколи про адміністративне правопорушення були складені відносно ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інго». Визнавши дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, товариство сплатило страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_1 в сумі 5 248 грн 96 коп. Пізніше – 27.10.2020 року постановою Дніпровського районного суду міста Києва провадження у справі №755/12349/20 закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Отже, відповідальність позивача за шкоду в даній ДТП не настала, а страхове відшкодування ОСОБА_1 отримано безпідставно.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26 травня 2022 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Інго» кошти у розмірі 5 248 грн 96 коп. та 2 270 грн судового збору.

В апеляційній скарзі  адвокат Костуренко Є.М., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції залишив поза увагою практику Верховного Суду, зокрема постанову від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі 756/16649/13, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17, від 01.07.2020 року у справі 554/858/19.
Висновки суду першої інстанції суперечать встановленим фактичним обставинам і нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, адже у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки у його володільця виникає обов`язок відшкодувати шкоду потерпілому незалежно від вини. 

Правом подачі відзиву позивач не скористався.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2020 року в місті Києві на перехресті вулиць Братиславської та Хоткевича сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (власник ОСОБА_2 ), DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 (власник ОСОБА_4 ), Krone, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , Skoda, д.н.з НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 (власник ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Протоколи про адміністративне правопорушення були складені відносно ОСОБА_2 . 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СК «Інго». 
Згідно ремонтної калькуляції № 2711388 від 31.08.2020 року вартість матеріального збитку автомобіля Skoda, д.н.з НОМЕР_4 , складає 6 548 грн 96 коп. (а.с.11-12).
08.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «Інго» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.6).
АТ «СК «Інго» за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 визнало дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і сплатило страхове відшкодування ОСОБА_1 в сумі 5 248 грн 96 коп. згідно платіжного доручення № 14844 від 16.09.2020 року (а.с.17 зворот). 
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.10.2020 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях адміністративного правопорушення (а.с.18).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплачені кошти у розмірі 5 248 грн 96 коп. є безпідставно отриманими та у відповідності до положень ст.1212 ЦК України підлягають поверненню, оскільки встановлена відсутність настання цивільно-правової відповідальності страхувальника позивача в ДТП, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для отримання відшкодування від позивача у цьому випадку.
Той факт, що отримувач коштів діяв добросовісно, а страхова компанія не припустилася рахункової помилки, в даному випадку значення не має, оскільки відповідальність страхової компанії за особу, дії якої не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, не настала.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону. 
Як на правову підставу заявлених вимог позивач посилається на норми глави 83 ЦК України. 
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. 
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі  № 904/2444/18.
Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

       У справі, що переглядається, спір виник у зв`язку з виконання позивачем (страховиком) зобов`язань у сфері страхування цивільно-правової відповідальності страхувальника перед третіми особами.
       За загальним правилом, передбаченим ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком, який породжує обов`язок страховика сплатити потерпілій особі страхове відшкодування, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи (страхувальника). 
Цивільно-правова відповідальність настає за наявності передбачених законом умов — юридичних фактів, сукупність яких утворює склад цивільного правопорушення. За загальним правилом це чотири умови: 1) протиправність поведінки особи; 2) наявність шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою; 4) вина боржника.
За змістом ст.1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки настає за наявності трьох умов: 1) протиправність поведінки особи; 2) наявність шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою, тобто йдеться про спеціальний (скорочений) склад цивільного правопорушення.
Отже, у позивача як страховика у межах укладеного договору із страхувальником виникає обов`язок сплатити страхове відшкодування третій особі (потерпілому), яка не є учасником цього договору, у разі настання трьох умов: протиправна дія (бездіяльність) страхувальника; наявність шкоди, заподіяної майну потерпілої особи; наявність причинного зв`язку між протиправною дією (бездіяльністю) страхувальника і завданою майну третьої особи (потерпілого) шкодою. 
У цій справі учасниками визнається, що позивач (страховик) сплатив відповідачу (потерпілій особі) страхове відшкодування, так як помилково вважав, що мав місце страховий випадок, зважаючи на те, що відносно страхувальника був складений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Разом з тим, як слідує зі змісту постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 27.10.2020 року (а.с.18), яка має преюдиційне значення (ст.82 ЦПК України), водій ОСОБА_2 , тобто страхувальник, не порушувала ПДР України, отже провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що страхувальник не порушувала ПДР України, тобто не вчиняла протиправних дій чи бездіяльності, що свідчить про відсутність складу цивільного правопорушення, яке є підставою для настання страхового випадку і виплати страхового відшкодування. 
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги з посиланням на правові висновки Верховного Суду про існування підстав для цивільно-правової відповідальності страхувальника, оскільки у справах, розглянутих Верховним Судом, малися інші фактичні обставини – був встановлений склад цивільного правопорушення відповідно до ст.1187 ЦК України. 
У справі, що переглядається, відбулася трансформація договірних відносин у сфері страхування у відносини, що регулюються Главою 83 ЦК України, оскільки в основі такої трансформації лежала помилка страхової компанії щодо обґрунтованості здійсненої на користь відповідача виплати. У такому випадку підлягає застосуванню пункт 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, відповідно до якого положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
При цьому сплачені страховиком кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному у ст.1215 ЦК України, оскільки ці кошти сплачені у рахунок відшкодування шкоди майну третьої особи.
Інші доводи апеляційної скарги, зважаючи на предмет позову, не мають істотного значення для правильного вирішення цього спору. 
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 
Європейський суд з прав людини вказав що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а тому оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Костуренко Євгена Миколайовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26 травня 2022 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10 серпня 2022 року.

     Головуючий суддя                                                      О. А.Лобов  

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов