ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2022 р.           Справа№ 910/1005/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
за участю секретаря судового засідання Cалій І.О. 
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.07.2022 
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Кондрашова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"
на ухвалу         Господарського суду м.Києва
від                     26.01.2022    
у справі            № 910/1005/22 (суддя Мандриченко О.В.)
заяву             Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"
про                забезпечення позову
за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"      
до                   Антимонопольного комітету України 
про                    визнання частково недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст    позовних вимог та заяви про забезпечення позову                          
До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просить визнати недійсними та скасувати пункти 1, 3, 4, 7 рішення № 597-р від 28.10.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021 прийнятого за результатом розгляду справи №143-26.13/23-20 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  є необґрунтованим, оскільки не доведено  вчинення антиконкурентих  узгоджених дій.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" до Господарського суду міста Києва 24.01.2022 надійшла заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі № 910/1005/21 шляхом: зупинення дії пунктів 1, 3, 4,7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили.
В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає про те, що у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог позивача, та за умови стягнення відповідачем сум штрафу або добровільного сплати штрафу позивачем з метою недопущення нарахування пені, повернення такої значної суми коштів з державного бюджету може бути неможливим або значно ускладненим.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.01.2022  у справі № 910/1005/22      у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" про забезпечення позову у справі № 910/1005/22 - відмовлено повністю.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що      позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі; порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом,  яких він звернувся до суду.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Разом з тим, частиною 5 вищевказаної статті визначено, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.
Водночас, згідно з ч.4 ст. 48 Закону України "Про захист  економічної  конкуренції" з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, частини першої статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з, порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.
Суд першої інстанції вказав, що рішення органу Антимонопольного комітету України, передбачене вищезазначеною частиною, може бути прийнято за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету  України.  Таке рішення може прийматись як перед  поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується, а матеріали справи не містять доказів того, що Антимонопольний комітет України приймав рішення, яким би встановлювався особливий порядок виконання оскарженого рішення. 
Крім того, задоволення позовних вимог у даній справі щодо скасування спірного рішення Комітету забезпечить у повному обсязі захист прав позивача, оскільки автоматично відновить і порушене право позивача, а тому наявність заходів забезпечення позову взагалі не впливає на виконання рішення суду.
Посилання позивача на ускладнення повернення коштів штрафу і пені з державного бюджету не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки стосуються виконання рішення комітету, а не рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з постановленою ухвалою, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" (09.02.2022 згідно     відмітки печатки суду апеляційної інстанції) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.01.2022  у справі № 910/1005/22      і постановити нову, якою задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" про забезпечення позову в повному обсязі, а саме: 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні     ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Скаржник зазначав, що не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки помилково зроблено висновок про те, що позивачем не було додано належних та допустимих доказів, які могли б свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а невжиття заходів забезпечення позову позбавляє заявника брати участь в тендерах та ставить під загрозу господарську діяльність позивача, оскільки позивач основну кількість замовлень отримує внаслідок участі у процедурах тендерних державних закупівель.
Крім того, скаржник наголошував, що невжиття заходів забезпечення позову може спричини масове звільнення працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" та збільшити процент безробіття в регіоні та може призвести до зупинення або навіть повного припинення господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене,  скаржник  вказує, що з незалежних від позивача причин, не зважаючи на подання позивачем позову про визнання частково недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021, Антимонопольний комітет України нараховуватиме пеню за несплату штрафу під час розгляду справи у судах різних інстанцій, а невжиття заходів забезпечення у вигляді зупинення дії пунктів рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021 призведе до необґрунтованого втручання у право власності позивача, що є також порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав та охоронюваних інтересів, за захистом яких звернувся позивач, у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог позивача, та за умови стягнення відповідачем сум штрафу або добровільного сплати штрафу позивачем з метою недопущення нарахування пені, повернення такої значної суми коштів з державного бюджету може бути неможливим або значно ускладненим.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу 
03.05.2022 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу,  який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. 263, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Таким чином, відповідач (Антимонопольний комітет України) зазначав, що позивач не надав доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся звертається до суду, а задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не впливає на виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позовних вимог, це унеможливить виконання оскарженого рішення Антимонопольного комітету України.
Щодо тверджень позивача про те, що у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог позивача та за умови стягнення відповідачем сум штрафу або добровільної сплати штрафу позивачем з метою недопущення нарахування пені, повернення такої значної суми коштів з державного бюджету може бути неможливим або значно ускладненим, проте з даним твердженням не погоджується відповідач, з огляду на наступне.
При застосуванні приписів статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що абзацами 3-5 частини п`ятої зазначеної статті Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду, а тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (від дня відкриття провадження у справі до дня прийняття рішення в ній), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Також зазначає, що у випадку, якщо рішення органу Комітету було визнано недійсним згідно з рішенням місцевого господарського суду, у зв`язку з чим таке рішення втрачає чинність (хоча і тимчасово), незважаючи на подальше його залишення без змін за результатом апеляційного або касаційного оскарження, тому у суб`єкта господарювання відсутній обов`язок зі сплати штрафу, а у Комітету немає й підстав для нарахування пені за прострочення сплати штрафу і звернення з позовом до суду.
Відповідно до вимог конкурентного законодавства рішення органів Комітету приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови, а згідно з приписом частини одинадцятої статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Натомість, забезпечення позову у такий спосіб призводить до продовження суб`єктів господарювання діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій), а право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Комітету за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.
Таким чином, твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову позбавляє останнього можливості брати участь у тендерах не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову у даній категорії справ.
Враховуючи викладене, у разі задоволення позовних вимог про скасування рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021 це забезпечить у повному обсязі захист прав позивача, оскільки автоматично відновить їх порушене право, а тому вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Комітету жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2022 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.01.2022  у справі № 910/1005/22, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1005/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" на ухвалу  Господарського суду м. Києва від 26.01.2022, розгляд справи призначений на 17.03.2022. 
17.03.2022 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану в Україні та загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників апарату суду. 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022  від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18 квітня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122  Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усуненння обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським  судом.
Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.07.2022 справу № 910/1005/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" на ухвалу  Господарського суду м. Києва від 26.01.2022.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання  19.07.2022 з`явився представник відповідача (Антимонопольного комітету України).
Представник скаржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд") у судове засідання 19.07.2022 - не з`явився. 
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 надіслана учасникам справи за офіційними електронними адресами, які наявні в матеріалах справи: позивачу (Товариству з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд") за електронною адресою:  demchenko.llg@gmail.com, представнику позивача - адвокату Сіліній (Мироненко) М.Д. за електронною адресою:  silina.llg@gmail.com, у зв`язку із відсутністю фінансування видатків, які передбачені на поштову кореспонденцію у Північному апеляційному господарському суді.
У відповідності до вимог ч. 5  статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Представник відповідача (Антимонопольного комітету України) просив залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" на ухвалу  Господарського суду м. Києва від 26.01.2022 у справі №910/1005/22 - без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Ч.12  ст.270 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась,  у зв`язку з чим неявка представника скаржника, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги (ч.3     ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні. 
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи,  у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується матеріалами оскарження, до Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просить визнати недійсними та скасувати пункти 1, 3, 4, 7 рішення № 597-р від 28.10.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021 прийнятого за результатом розгляду справи №143-26.13/23-20 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" - є необґрунтованим, оскільки: наведені у рішенні обставини не свідчать про вчинення антиконкурентих дій. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 року відкрито провадження у справі № 910/1005/22 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.02.2022.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" до Господарського суду міста Києва 24.01.2022 надійшла заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі № 910/1005/21 шляхом: зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили.
В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає про те, що у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог позивача, та за умови стягнення відповідачем сум штрафу або добровільного сплати штрафу позивачем з метою недопущення нарахування пені, повернення такої значної суми коштів з державного бюджету може бути неможливим або значно ускладненим.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.01.2022  у справі № 910/1005/22      у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" про забезпечення позову у справі № 910/1005/22 - відмовлено повністю.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що      позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України         не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі; порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом,  яких він звернувся до суду.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Разом з тим, частиною 5 вищевказаної статті визначено, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.
Водночас, згідно з ч.4 ст. 48 Закону України "Про захист  економічної  конкуренції" з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, частини першої статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з, порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.
Суд першої інстанції зазначає, що рішення органу Антимонопольного комітету України, передбачене вищезазначеною частиною, може бути прийнято за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету  України.  Таке рішення може прийматись як перед  поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо  господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується, а матеріали справи не містять доказів того, що Антимонопольний комітет України приймав рішення, яким би встановлювався особливий порядок виконання оскарженого рішення. 
Крім того, задоволення позовних вимог у даній справі щодо скасування спірного рішення Комітету забезпечить у повному обсязі захист прав позивача, оскільки автоматично відновить і порушене право позивача, а тому наявність заходів забезпечення позову взагалі не впливає на виконання рішення суду.
Посилання позивача на ускладнення повернення коштів штрафу і пені з державного бюджету не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки стосуються виконання рішення комітету, а не рішення суду.
Враховуючи вищевикладені обставини, cуд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було подано належних та допустимих доказів які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у зв`язку з чим заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Пунктом 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України             визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.
Згідно з ч. 1  статті 271 Господарського процесуального кодексу України      визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі     статтею 269 Господарського процесуального кодексу України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для      скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд            дійшов наступних висновків.
Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р.         №4-рп/2011). 
Зокрема інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого             статтею 55 Конституції України     (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011 р.            №5-рп/2011).
Приписами ч. 2  ст. 136 Господарського процесуального кодексу України     передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1    ст. 137 Господарського процесуального кодексу України    позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.                          
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками дій, вчинених у забезпечення позову, у даному випадку зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили.
Оскільки, позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в даному випадку має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібну правову позицію наведено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18). 
Відповідно до ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Таким чином, враховуючи положення ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову заявленим позовним вимогам, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до частини 1     статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно    статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.
Відповідно до положень    статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1     статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 1     статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, а саме щодо зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору.
Суд апеляційної інстанції враховує, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник не навів належних доводів, які б свідчили про наявність зв`язку між запропонованим ним заходом забезпечення позову зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили, тому такий захід забезпечення позову, як то зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України, не відповідає заявленим позовним вимогам в позові, оскільки у разі задоволення судом позову, таке рішення не підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до приписів статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції":
- рішення органів Антимонопольного комітету України є обов`язковими до виконання (частина друга);
- особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (частина третя);
- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду (частина п`ята);
- у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку (частина сьома);
- суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету (частина дев`ята).
Абзацами третім - п`ятим частини п`ятої зазначеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Припинення та зупинення нарахування пені, про які йдеться у цих нормах, відбувається лише у зв`язку з прийняттям рішення, розглядом чи переглядом справи саме господарським судом, а не будь-яким органом, що вирішив (вирішує) спір.
Згідно із статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів на суб`єктів господарювання територіальні відділення Антимонопольного комітету України, у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, фізичними чи юридичними особами подають, зокрема, позови до суду, в тому числі про: стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.
Доводи скаржника про те,  що з незалежних від позивача причин, не зважаючи на подання позивачем позову про визнання частково недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021, Антимонопольний комітет України нараховуватиме пеню за несплату штрафу під час розгляду справи у судах різних інстанцій, а невжиття заходів забезпечення у вигляді зупинення дії пунктів рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021 призведе до необґрунтованого втручання у право власності позивача, - суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтовані з огляду на наступне.  
Відповідно до ч. 3-5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені, у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції, необхідно враховувати, що передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду, а тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (від дня відкриття провадження у справі до дня прийняття рішення в ній), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися. 
Таким чином, з огляду на приписи ч. 3-5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставне та необгрунтоване твердження скаржника стосовно нарахуванням Антимонопольним комітетом України пені за несплату штрафу під час розгляду справи у судах різних інстанцій, а  невжиття заходів забезпечення у вигляді зупинення дії пунктів рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021 призведе до необґрунтованого втручання у право власності позивача.
Крім того, у випадку, якщо рішення органу Комітету було визнано недійсним згідно з рішенням місцевого господарського суду, у зв`язку з чим таке рішення втрачає чинність незважаючи на подальше його залишення без змін за результатом апеляційного або касаційного оскарження, тому у суб`єкта господарювання відсутній обов`язок зі сплати штрафу (а, відповідно, у Комітету немає й підстав для нарахування пені за прострочення сплати штрафу і звернення з позовом до суду).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18, від 27.11.2018 у справі №910/4081/18.
Частиною 5 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачене право господарського суду самостійно зупинити дію оскаржуваного рішення органу Комітету за наявності на те достатніх підстав, проте це є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом і згідно з якою дія рішення органу Комітету може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав.
Відповідно до вимог конкурентного законодавства рішення органів Комітету приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної  змови, а згідно з приписом частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Натомість забезпечення позову у такий спосіб призводить до продовження суб`єктів господарювання діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій), а право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Комітету за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог.
Відповідно до антиконкурентного законодавства рішення органів Антимонопольного комітету України приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови під час торгів, а згідно з приписом частини одинадцятої    статті 137 Господарського процесуального кодексу України    не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Натомість забезпечення позову у такий спосіб призводить до продовження Підприємством діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога заявника про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/1005/21 шляхом зупинення дії пунктів 1, 3, 4,7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили скаржник не навів достатніх обставин, які свідчили б про ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду в разі задоволення такого позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду по суті спору.
Окрім того, право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої    статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.
У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до антиконкурентного законодавства рішення органів Антимонопольного комітету України приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови під час торгів, а згідно з приписом частини одинадцятої    статті 137 ГПК України    не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №916/492/19, від 14.11.2019 у справі № 914/938/19, від 01.04.2020 у справі №        912/2156/19, від 15.06.2020 у справі №910/13158/19.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову позбавляє останнього можливості брати участь у тендерах та не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову у даній категорії справ.
Враховуючи викладене, у разі задоволення позовних вимог про скасування рішення Антимонопольного комітету України № 597-р від 28.10.2021, це забезпечить у повному обсязі захист прав позивача, оскільки автоматично відновить їх порушене право, а тому вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Комітету жодним чином не вплине на виконання рішення суду.
При цьому, скаржником не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України    наявність обставин щодо того, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача.
Відповідно, довод скаржника щодо того, що судом першої інстанції не досліджувалось питання чи може невжиття таких заходів забезпечення позову, як зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили, істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яким він звернувся до суду, а судом першої інстанції не зазначено, яким саме чином обраний позивачем вид забезпечення позову обмежує можливість сторін здійснювати господарську діяльність шляхом користування вказаним майном або до яких саме незворотних наслідків може призвести - суд апеляційної інстанції відхиляє, як безпідставний та необґрунтований.
Водночас, жодних належних та допустимих доказів щодо існування обставин для  зупинення дії пунктів 1, 3, 47 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили - заявником в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову - не надано. 
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те що заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не обґрунтував своїх доводів належними засобами доказування, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до неможливості ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах даного судового провадження. 
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Разом з тим, частиною 5 вищевказаної статті визначено, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.
Водночас, згідно з ч.4 ст. 48 Закону України "Про захист  економічної  конкуренції" з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, частини першої статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з, порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що рішення органу Антимонопольного комітету України, може бути прийнято за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету  України.  Таке рішення може прийматись як перед  поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується, а матеріали справи не містять доказів того, що Антимонопольний комітет України приймав рішення, яким би встановлювався особливий порядок виконання оскарженого рішення. 
Крім того, задоволення позовних вимог у даній справі щодо скасування спірного рішення Комітету забезпечить у повному обсязі захист прав позивача, оскільки автоматично відновить і порушене право позивача, а тому наявність заходів забезпечення позову взагалі не впливає на виконання рішення суду.
Довод скаржника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може спричини масове звільнення працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" та збільшити процент безробіття в регіоні та може призвести до зупинення або навіть повного припинення господарської діяльності, суд апеляційної інстанції відхиляє, як такий, що не був доведений належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання позивача на ускладнення повернення коштів штрафу і пені з державного бюджету не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки стосуються виконання рішення комітету, а не рішення суду, а тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" про забезпечення позову, у справі № 910/1005/21 шляхом зупинення дії пунктів 1, 3, 4,7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 597-р, прийнятого за результатами розгляду справи № 143-26.13/23-20 в частині, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд"  до набрання рішенням у справі законної сили, - не підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, матеріалами оскарження підтверджується, що позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України  не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову визначеним позивачем шляхом істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі, порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені     ст. 136 Господарського процесуального кодексу України     підстави для вжиття заходів забезпечення позову - відсутні за наведених позивачем доводів та обґрунтувань, у зв`язку з чим  заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" про забезпечення позову, у справі № 910/1005/21 - задоволенню не підлягає та обґрунтовано відхилена судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України        визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, ухвала суду першої інстанції постановлена      з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 26.01.2022  у справі № 910/1005/22  про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань.

Розподіл судових витрат
Згідно із     ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.01.2022 у справі № 910/1005/22  - залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.01.2022     у справі № 910/1005/22 -              залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд".
4. Матеріали оскарження № 910/1005/22  повернути до Господарського суду м. Києва.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Дата підписання повного тексту постанови:26.07.2022.

Головуючий суддя                                                             С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала