УХВАЛА

22 червня 2022 року 
м. Київ

cправа №  914/1147/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,
розглянувши заяви про самовідвід суддів Баранця О.М. та Студенця В.І.
у справі № 914/1147/20
за касаційною скаргою Пеприк Ольги Михайлівни , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця»,
на рішення Господарського суду Львівської області
у складі судді Березняк Н. Є.
від 02 листопада 2020 року
та постанову Західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Кравчук Н. М., Кордюк Г. Т., Плотніцького Б. Д.
від 20 квітня 2021 року
за позовом Пеприк Ольги Михайлівни , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця»
до ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фізична особа - підприємець Ходак Марія Василівна,
про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:
Господарський суд Львівської області рішенням від 02 листопада 2020 року у справі №   914/1147/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року, відмовив у задоволенні позову Пеприк О. М. , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», до ОСОБА_2 , третя особа фізична особа - підприємець Ходак Марія Василівна, про відшкодування збитків.
На зазначені судові рішення позивачка - Пеприк О. М. подала касаційну скаргу, у якій як на підставу касаційного оскарження судових рішень послалася на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначила про те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме: статтю 92 Цивільного кодексу України, статтю 89 Господарського кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №    911/2129/17, від 26 листопада 2019 року у справі №    910/20261/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/4550/15, від 04 грудня 2018 року у справі №   910/21493/17, від 26 листопада 2019 року у справі №    922/2187/16.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Баранець   О.М. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І. за результатом розгляду касаційної скарги Пеприк О. М. постановив ухвалу від 30 вересня 2021 року у справі № 914/1147/20 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Пеприк О. М. на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року.
У цій справі суддя Кібенко О. Р. виклала окрему думку, відповідно до якої Верховний Суд повинен був переглянути справу в межах заявлених доводів та вимог касаційної скарги та ухвалити рішення по суті спору - касаційну скаргу задовольнити частково, рішення судів попередніх інстанцій у справі №   914/1147/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог - стягнути з відповідача збитки у розмірі 602   640,00 грн.
Пеприк Ольга Михайлівна , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», 31 січня 2022 року повторно (вдруге) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 02   листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20   квітня 2021 року у справі №    914/1147/20.
Верховний Суд ухвалою від 03 травня 2022 року залишив без руху повторно подану касаційну скаргу Пеприк Ольги Михайлівни та надав строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
До Верховного Суду 26 травня 2022 року від позивачки - Пеприк О. М. надійшла заява про відвід судді Верховного Суду Баранця О. М. від розгляду справи №   914/1147/20, яка ухвалою від 08 червня 2022 року визнана необгрунтованою. Заяву Пеприк Ольги Михайлівни про відвід судді Верховного Суду Баранця О.   М. від розгляду справи №    914/1147/20 передано для вирішення в порядку частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України.
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової   Т.М. ухвалою від 10 червня 2022 року відмовив у задоволенні заяви представника Пеприк Ольги Михайлівни адвоката Луки Тараса Миколайовича про відвід судді Касаційного господарського суду Баранця О.М. від розгляду справи №914/1147/20.       
До Верховного Суду 15 червня 2022 року від позивачки - Пеприк О. М. надійшли іще  дві заяви про відвід суддів Верховного Суду Баранця О. М. та Студенця В. І. від розгляду справи №   914/1147/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою від 17 червня 2022 року ці заяви визнані необгрунтованими та передані для вирішення в порядку частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України.
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В. ухвалою від 22 червня 2022 року відмовив у задоволенні заяви Пеприк Ольги Михайлівни про відвід суддів Верховного Суду Баранця О. М. та Студенця В. І. від розгляду справи №       914/1147/20.
Разом з тим, 22 червня 2022 року судді Баранець О. М.    та Студенець В. І.   подали заяви про самовідвід від розгляду касаційної скарги Пеприк Ольги Михайлівни , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі №   914/1147/20. 
Заяви мотивовані тим, що подання позивачкою кількох заяв про відвід суддів Баранця О. М. та Студенця В.І. після постановлення ухвали від 03 травня 2022 року про залишення повторно поданої касаційної скарги Пеприк О.М. без руху, пов`язане з викладеною ними позицією при розгляді первинної касаційної скарги   Пеприк О. М. на рішення Господарського суду Львівської області від 02   листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20   квітня 2021 року у справі №914/1147/20, у якій Верховний Суд постановив ухвалу від 30   вересня 2021 року про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою, та намаганням добитися повторного касаційного перегляду та постановлення рішення такого про яке було зазначено у викладені у цій справі окремій думці, а тому є безпідставними. Разом з тим необхідно виключити будь-який сумнів сторони  щодо безсторонності судді у цій справі.
Розглянувши вказані заяви колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно із приписами пункту 5 частини 1    статті 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Жодна норма законодавства не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості колегія суддів вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п. 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас Верховний Суд підкреслює, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про наявність відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними й допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Доводи заявниці, що наводяться нею у заявах про відвід суддів Баранця О. М. та  Студенця В. І. не підтверджують існування об`єктивних обставин, що викликають сумніви в неупередженості та / або об`єктивності цих суддів при розгляді справи № 914/1147/20.
Неодноразове подання позивачкою заяв про відвід суддів Баранця О. М. та Студенця В. І. після постановлення ухвали від 03 травня 2022 року про залишення повторно поданої касаційної скарги Пеприк О.М. без руху, пов`язане з викладеною позицією при розгляді первинної касаційної скарги   Пеприк О. М. на рішення Господарського суду Львівської області від 02   листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20   квітня 2021 року у справі №914/1147/20, у якій Верховний Суд постановив ухвалу від 30   вересня 2021 року про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою, та намаганням добитися повторного касаційного перегляду та прийняття конкретного рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що подані позивачкою      заяви про відвід суддів Баранця О. М. та Студенця В. І. від розгляду справи № 914/1147/20  є необґрунтованими.
Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №      2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Тому коли сторони стверджують про те, що судді недостатньо об`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
Як вже також згадувалося, суддями Баранцем О.М. та Студенцем В.І. було подано заяви про самовідвід і вказані заяви мотивовані саме обставинами необхідності усунення будь-яких можливих сумнівів у їх безсторонності та неупередженості в очах стороннього спостерігача.
Враховуючи викладене, з метою уникнення у сторін спору та громадськості будь-яких сумнівів у неупередженості та безсторонності суддів Верховного Суду, а також задля забезпечення довіри до судової влади в України, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає доцільним заяви суддів Баранця О.М. та Студенця В.І. про самовідвід задовольнити.
На підставі викладеного та керуючись статтями 35, 38, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Заяви суддів Баранця О.М. та Студенця В.І. про самовідвід у розгляді справи № 914/1147/20 за касаційною скаргою Пеприк Ольга Михайлівна, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі №   914/1147/20 задовольнити.
2. Касаційну скаргу Пеприк Ольга Михайлівна, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі №   914/1147/20 передати на авторозподіл для визначення судді-доповідача та складу колегії суддів.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Баранець

Судді                                                                                          О. Кібенко

                                                                                          В. Студенець