Постанова         
Іменем  України      
 
03 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 450/4163/18
провадження № 61-21017 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,   
 
учасники справи:
позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України; 
відповідач - ОСОБА_1 ; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 
у порядку регресу понесених витрат у виді регламентованої виплати.
Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2014 року у м. Ужгороді 
з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було скоєно дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Вина відповідача підтверджується постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 29 травня 2014 року, який на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Внаслідок цієї ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, якій відповідно до розрахунку на виплату страхового відшкодування нараховано збитки по ушкодженню здоров`я у розмірі 63 384,38 грн.
Вказані кошти згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ виплатило потерпілій 02 лютого 2016 року, оскільки особисто винуватцем ДТП така шкода не була відшкодована останній.
Посилаючись на викладене, МТСБУ просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 63 384,38 грн витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у порядку регресу. 
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 рокуу складі судді Кіпчарського М. О., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, 
у задоволенні позову МТСБУ відмовлено. 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що МТСБУ не довело обставин вини відповідача у завданні шкоди потерпілій ОСОБА_3 , натомість така шкода завдана внаслідок вини останньої, а тому відсутні підстави для її відшкодування.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу МТСБУ задоволено частково, постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-69св21). 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу МТСБУ задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов МТСБУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 63 384,38 грн понесених регламентних виплат та судові витрати у сумі 1 762 грн, а всього 65 146,38 грн.
Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов МТСБУ, апеляційний суд виходив із того, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 02 лютого 2016 рокуздійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія. Отже, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення районного суду залишити в силі. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено. Поновлено представникові ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 27 вересня 
2021 року. 
Відкрито касаційне провадження у вищевказаній малозначній справі з підстав, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та витребувано її матеріали з Пустомитівського районного суду Львівської області.
У січні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року справу за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу понесених витрат у виді регламентованої виплати, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не дослідив усіх обставин справи, не врахував, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Саме потерпіла ОСОБА_3 , умисно порушуючи свої обов`язки як пішохода щодо належного місця переходу проїзної частини, стала причиною ДТП, 
а в діях водія - ОСОБА_1 не вбачається порушення вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та її наслідками у вигляді отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілою. ОСОБА_3 , свідомо допустила настання шкідливого результату внаслідок переходу проїзної частини не лише в недозволеному місці, а й в стані алкогольного сп`яніння та в темну пору доби. Отже, внаслідок відсутності вини ОСОБА_1 у завданні тяжких тілесних ушкоджень і наявності умислу потерпілої щодо порушення Правил дорожнього руху України, апеляційний суд зобов`язаний був застосувати межі відповідальності до власника джерела підвищеної небезпеки. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
04 квітня 2014 року водій - ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі Львів-Шегині у напрямку до м. Львова при проїзді ділянки 
у районі 10 км + 250 м, що у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівській області, здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_3 , яка внаслідок наїзду отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 22 травня 
2014 року № 1776 причиною настання ДТП з технічної точки зору є факт виходу пішохода - ОСОБА_3 на смугу руху автомобіля «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія - ОСОБА_1 
на такій віддалі від останнього, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду.
Відповідно до постанови слідчого Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області 
від 29 травня 2014 року у ході досудового розслідування встановлено, що 
у діях водія - ОСОБА_1 не вбачається порушення вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілою - ОСОБА_3 , тому кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
Оскільки на час вчинення ДТП водій - ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпіла - ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.
МТСБУ відшкодувало шкоду ОСОБА_3 у розмірі 63 384,38 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 02 лютого 2016 року 
№ 717рв.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального 
та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку 
з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло 
з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним  та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю 
та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні 
шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить 
інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: 
а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України                     з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина           зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшов правильного висновку про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 
02 лютого 2016 року здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України. 
Таким чином, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України. 
Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для звільнення  ОСОБА_1 від відповідальності за шкоду, завдану  ОСОБА_3 
у зв`язку із умислом останньої, є безпідставними, оскільки всупереч вимогам статті 81 ЦПК України відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності умислу потерпілої. Водночас Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду зауважує, що під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
До подібних правових висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі 
№ 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року 
у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); 
від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження 
№ 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі 
№ 742/637/19 (провадження № 61-320св20).
Інших доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а в основному направленні на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк