КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №752/8821/21                                                                                головуючий у І інстанції: Колдіна О.О. провадження 22-ц/824/4504/2022                                                                                       доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
22 лютого 2022 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від                 18 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про визнання недійсним кредитного договору.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом який обґрунтовано тим, що 17 жовтня 2020 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 7000 грн.
Посилаючись на те, що вона не підписувала зазначений договір кредиту та на нечесну підприємницьку діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН»(надалі ТОВ «МІЛОАН»), просить суд визнати кредитний договір недійсним.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 червня 2021 року в задоволенні позрву відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що суд першої інстанції не врахував, того, що кредитний договір не був підписаний належним чином, зокрема за допомогою електронного цифрового підпису. 
Вказує, що її було введено в оману і нараховано заборгованість за надмірно високою відсотковою ставкою, про яку повідомлено не було.
Зауважує, що розмір нарахованих відсотків перевищує розмір заборгованості за кредитом.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що спірний договір підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора у відповідності до вимог законодавства.
Посилання на надмірно завищені відсоткові ставки кредитного договору та невідповідність вимогам Закону України «Про споживче кредитування» відхиляє, оскільки оспорюваний кредитний договір був укладений строком до одного місяця та норми Закону України «Про споживче кредитування» до даних правовідносин не застосовуються.  
 
В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір укладено сторонами належним чином, підписано позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, підстави для визнання його недійним відсутні. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, між ОСОБА_2 та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір кредиту №2431022. Відповідно до умов договору кредиту відповідач надав позивачу кошти у розмірі 7000 грн. строком на 15 календарних днів шляхом перерахування на банківську картку позичальника, а позивач зобов`язався повернути зазначені кошти та сплатити проценти за користування ними.
З метою отримання вищезазначеної позики, позивачем створено Особистий кабінет в інформаійно-телекомунікаціній системі відповідача.
Згідно з п.6.2. Кредитного договору, розміщені в Особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору - офертою. Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору - акцепт, надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням - СМС на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення - акцепту. Електронне повідомлення - акцепт, може бути відправлене позичальником Товариству через Веб-сайт або у СМС-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер НОМЕР_1 . Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника.
 
Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Основними ознаками договору є: є домовленість, тобто для його існування повинен бути компроміс, волевиявлення учасників, яке збігається; для договору повинна бути домовленість двох чи більше осіб, що означає, що з волевиявлення лише однієї сторони не може виникнути договір.
Відсутність волевиявлення означає, що сторона не мала на меті укладати відповідний договір та не укладала його.
Згідно із вказаною вище ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, в даному випадку є заінтересовані (внутрішня воля) в укладенні договору суб`єкти, які для мети завершення укладення договору повинні досягти згоди (зовнішній прояв волі) з усіх істотних умов, а також у визначених законом випадках здійснити реєстрацію договору. Отже в обставинах, коли договір не було укладено, наявний такий елемент як відсутність волевиявлення на вчинення правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину. За змістом частин 2-3 статті 215 ЦК України порушення умови дійсності правочину може мати наслідком його недійсність у силу закону (нікчемність) або бути підставою для визнання його недійсним у випадку оскарження до суду (оспорюваність).
Визнання договору недійсним означає визнання його недійсним як юридичного факту, наслідком чого є також недійсність зобов`язань сторін, які виникли на підставі такого договору. Відповідно до норм ЦК України недійсним можна визнати лише договір як правочин. 
Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ч.6 ст.11 Закону «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:
1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;
2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;
3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Таким чином, в силу законодавчого визначення та особливостей укладення електронного договору, сторонами, і зокрема особою, яка прийняла пропозицію укласти договір, електронний підпис одноразовим ідентифікатором може вводитись не безпосередньо в текст договору (як це притаманно класичній процедурі укладення договорів в письмовій (паперовій) формі), а додаватись до електронного повідомлення (відповіді) про прийняття пропозиції про укладення договору відповідного змісту (тексту). І відсутність візуального відображення електронного підпису саме в тексті, з урахуванням специфіки укладення електронного договору, не свідчить про те, що електронний договір не містить підписів. 
Верховний Суд в постанові від 16 грудня 2020 року(справа №561/77/19) зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Таким чином, враховуючи, що позивач підписав договір за допомогою одноразового ідентифікатора, отримав кошти у відповідності до договору, здійснював дії, щодо виконання договору, тому відсутні підстав для визнання договору недійсним виключно через те, що він має електронну форму, адже з огляду на вищевикладене електронна форма договору прирівнюється до письмової, а сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. 
Посилання позивача на те, що до вказаних правовідносин можна застосовувати норми закону «Про споживче кредитування», які визначають умови споживчого кредитування, не приймаються до уваги з огляду на те, що відповідно до п.1.3. Кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 15 днів з 17.10.2020 року, що є меншим за місяць. 
Згідно п.1, ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.
Крім того, варто зауважити, що при належному виконанні договірних зобов`язань між сторонами, відповідно до укладеного договору, штрафні санкції не застосовується, при цьому сума нарахувань залежить і від періоду невиконання взятих на себе зобов`язань.
Колегія суддів зауважує, що Закон України «Про захист прав споживачів» не містить заборон, щодо нарахування збільшеної відсоткової ставки кредитодавцем, а враховуючи, що сторони є вільними в укладені правочинів на визначених ними умовах, обставини, щодо наявності штрафних санкції до сторони, яка порушила зобов`язання, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. 
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 червня 2021 року залишити             без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «22» лютого 2022 року.

Головуючий
 
Судді: