ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 620/5041/20
адміністративне провадження № К/9901/35235/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.
суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу  ОСОБА_1  
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року     (головуючий суддя - Непочатих В.О.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Лічевецький І.О., Оксененко О.М.)
у справі №620/5041/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Чернігівського обласного центру зайнятості 
про скасування наказу та поновлення на роботі,- 

у с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернігівського обласного центру зайнятості (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення № 31-к від 05 лютого 2018 року;

- поновити позивача в Прилуцькій міськрайонній філії Чернігівського обласного центру зайнятості з 05 лютого 2018 року, як працівника, який перебуває поза штатом в Прилуцькій міськрайонній філії Чернігівського обласного центру зайнятості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу від 13 листопада 2013 року позивач був прийнятий на посаду директора Прилуцького міськрайонного центру зайнятості.

10 жовтня 2017 року Чернігівський обласний центр зайнятості видав наказ про створення Прилуцької міськрайонної філії Чернігівського обласного центру зайнятості та цим наказом були затверджені Положення про Прилуцьку міськрайонну філію Чернігівського обласного центру зайнятості, її структуру та штатний розпис.

11 жовтня 2017 року Чернігівським обласним центром зайнятості видано наказ про введення в дію структур та штатних розписів філій та апарату Чернігівського обласного центру зайнятості, яким введено в дію затверджені структури та штатні розписи апарату Прилуцької міськрайонної та Чернігівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості з 11 жовтня 2017 року.

Цього ж дня Чернігівський обласний центр зайнятості видав наказ про попередження працівників Прилуцького міськрайонного та Чернігівського районного центрів зайнятості про наступне вивільнення через два місяці у зв`язку із припиненням юридичних осіб в результаті реорганізації відповідно до статті 49-2 КЗпП України. 

ОСОБА_1 з цим наказом був ознайомлений лише 13 листопада 2017 року.

Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 05 лютого 2018 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці.

Позивач уважає, що його звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, а саме в порушення частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець не запропонував вакантні посади, які існують саме на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Крім того, відповідачем не враховані норми частини першої статті 42 КЗпП України та прийнято на роботу працівників, які мали нижчу кваліфікацію.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про дотримання відповідачем обов`язку, встановленого частиною другою статті 40 та частиною третьою статті 49-2 КЗпП України щодо вчинення всіх необхідних дій для залишення працівника на роботі, зокрема, обов`язку запропонувати всі вакантні посади, які міг би обійняти позивач відповідно до своєї кваліфікації, тому вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення № 31-к від 05 лютого 2018 року та поновлення ОСОБА_1 в Прилуцькій міськрайонній філії Чернігівського обласного центру зайнятості є необґрунтованими.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказує про те, що судові рішення підлягають до скасування, оскільки ухвалені з порушенням норм процесуального права, а саме порушення правил підсудності розгляду справи, визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу (пп. 7) частини третьої статті 353 КАС України), а справа підлягає до закриття.

Скаржником зазначено, що він звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, оскільки після скасування Верховним Судом судових рішень у справі №742/532/18 та направлення справи до суду першої інстанції, 11 червня 2020 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області постановив ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру зайнятості про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі, у зв`язку з тим, що спір не підсудний розгляду за правилами цивільного судочинства.

Після набрання законної сили ухвалою у справі №742/532/18 про закриття провадження у цивільному судочинстві позивач звернувся до адміністративного суду.

Проте, 01 вересня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову у справі № 742/532/18 (провадження № 61-14339св20) за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру зайнятості про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі, якою задовольнив касаційну скаргу позивача та скасував ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Тобто, станом на день подання касаційної скарги скасовані судові рішення, які змусили позивача звернутись до адміністративного суду.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 вересня 2021 року дійшов висновку, що спір, який виник у зв`язку із звільненням працівника з посади, трудова діяльність якого не пов`язана з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній указує про те, що Чернігівський обласний центр зайнятості та Прилуцький міськрайонний центр зайнятості, з посади директора в якому був звільнений скаржник, є територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції відповідно до законодавства України та є державними установами у централізованій системі державних установ, діяльність яких спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.

Запровадження нового регулювання порядку здійснення діяльності установами державної служби зайнятості, за яким посади їх працівників з 02 березня 2015 року не відносяться до державної служби, означає, що змінився їхній статус, але не змінилися обсяги прав та обов`язків цих посад, сфера їх діяльності. 

Такі посадові особи не припинили виконувати функції з реалізації державної політики у сфері зайнятості населення та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, іншими словами, виконувати функції публічної особи, якою є робота, сфера (коло) їх діяльності, унормований обсяг прав та обов`язків, які визначають їх компетенцію у зв`язку з обійманням ними своїх посад.

Отож, як зазначає відповідач, тільки за окресленими властивостями, які характеризують правовий статус працівників державної служби зайнятості, їх повноваження, призначення, функції та завдання, можна визнати, що особа, яка обіймає посаду в установах державної служби зайнятості, повинна підпадати під визначення особи, яка здійснює публічну службу. 

У разі виникнення спору за її участі з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, на такі спори має поширюється юрисдикція адміністративних судів. 

З огляду на зазначене, відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу, а саме: судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу (пп. 7) частини третьої статті 353 КАС України).
У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2022 року призначено розгляд даної справи в порядку письмового провадження, на 26 травня 2022 року.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, позивач з 13 листопада 2013 року був призначений на посаду директора Прилуцького міськрайонного центру зайнятості.
Наказом Державної служби зайнятості від 18 жовтня 2016 року «Про реорганізацію базових центрів зайнятості Чернігівської області» реорганізовано шляхом приєднання до Чернігівського обласного центру зайнятості базові центри зайнятості Чернігівської області, в тому числі, і Прилуцький міськрайонний центр зайнятості.
07 листопада 2016 року проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи із внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 10 жовтня 2017 року № 127 створено Прилуцьку міськрайонну філію Чернігівського обласного центру зайнятості, затверджено Положення про Прилуцьку міськрайонну філію Чернігівського обласного центру зайнятості, структуру та штатний розпис Прилуцької міськрайонної філії Чернігівського обласного центру зайнятості.
Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 11 жовтня 2017 року № 311-к введено в дію затверджені структури та штатні розписи апарату Прилуцької міськрайонної та Чернігівської районної філій Чернігівського обласного центру зайнятості з 11 жовтня 2017 року.
Згідно наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 11 жовтня 2017 року                №312-к «Про попередження працівників Прилуцького міськрайонного та Чернігівського районного центрів зайнятості» 12 жовтня 2017 року працівників Прилуцького міськрайонного центру зайнятості попереджено про наступне вивільнення через два місяці у зв`язку із припиненням юридичної особи (Прилуцького міськрайонного центру зайнятості) в результаті реорганізації відповідно до статті 49-2 КЗпП України та запропоновано посади в Чернігівській обласній службі.
Відповідно до службової записки від 13 листопада 2017 року № 01/1786 ОСОБА_1 приступив до роботи після закінчення лікарняного та закриття листка непрацездатності.
13 листопада 2017 року позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення через два місяці у зв`язку із припиненням юридичної особи Прилуцького міськрайонного центру зайнятості в результаті реорганізації відповідно до статті 49-2 КЗпП України та запропонована посада провідного інженера з господарської діяльності відділу організації матеріально-технічного забезпечення Чернігівського обласного центру зайнятості, від якої позивач відмовився.

27 грудня 2017 року позивачу була запропонована посада директора Семенівського районного центру зайнятості Чернігівської області, від якої він відмовився.
Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 05 лютого 2018 року звільнено з посади директора Прилуцького міськрайонного центру зайнятості, який перебуває поза штатом у Прилуцькій міськрайонній філії Чернігівського обласного центру зайнятості, 05 лютого 2018 року, у зв`язку із реорганізацією підприємства на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Не погоджуючись з наведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України)
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Цивільний процесуальний кодекс України (надалі - ЦПК України)
У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), згідно з преамбулою якого цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 вказаного Закону посадою державної служби є визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Пунктом 2 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII установлено, що дія цього Закону поширюється на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
За нормами пункту 15 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.
На підставі пункту 1 розділу I Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 грудня 2016 року № 1543 (далі - Положення № 1543), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.
За нормами пункту 2 вказаного розділу Положення № 1543 Служба складається, зокрема, з Державної служби зайнятості (Центрального апарату), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості).
На підставі пункту 1 розділу V Положення № 1543 базові центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними регіональному центру зайнятості, які створюються за рішенням голови Центрального апарату Служби.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України Суд переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року касаційне провадження відкрито на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якої судове рішення оскаржується з підстави, передбаченої пунктом 7 частини третьої статті 353 КАС України (судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього кодексу).
Водночас, за правилами абзацу 10 частини третьої статті 353 КАС України судове рішення не підлягає скасуванню з підстави, визначеної пунктом 7 цієї частини, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень і наявних у справі матеріалів не убачається, що ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
У касаційній сказі ОСОБА_1 не наведено доводів щодо порушення судами правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20 (предметної), 22 (інстанційної), 25-28 (територіальної) КАС України.
Своєю чергою, відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацу 2 частини першої, статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
З урахуванням вищенаведеного, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке:
Як убачається з матеріалів справи, у лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до Чернігівського обласного центру зайнятості (справа №742/532/18), у якому просив: 
- скасувати наказ про його звільнення від 05 лютого 2018 року; 
-поновити на займаній посаді в Прилуцькій міськрайонній філії Чернігівського обласного центру зайнятості; 
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2018 року по день фактичного поновлення на роботі;
- стягнути 11 169 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року (справа №742/532/18), в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи.
Ухвалою  Прилуцького міськрайонного суд Чернігівської області від 11 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року (справа №742/532/18), закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру зайнятості про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також не врахували під час нового розгляду справи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року.
Між тим, у листопаді 2020 року позивач також звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою по цій справі (справа №620/5041/20) до Чернігівського обласного центру зайнятості про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі.
Чернігівський окружний адміністративний суд при відкритті провадження у справі дійшов висновку, що даний спір підсудний адміністративному суду та розглянув його по суті.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року, також вважав цю справу адміністративної юрисдикції.
Переглядаючи вищенаведені судові рішення, Суд виходить з такого.
До компетенції адміністративних судів належать спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Предметом розгляду даної справи є скасування наказу про звільнення  позивача з посади директора Прилуцького міськрайонного центру зайнятості, а також поновлення на роботі.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 вказаного Закону посадою державної служби є визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Пунктом 2 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII установлено, що дія цього Закону поширюється на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
За нормами пункту 15 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.
На підставі пункту 1 розділу I Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 грудня 2016 року № 1543 (далі - Положення № 1543), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.
На підставі пункту 1 розділу V Положення № 1543 базові центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними регіональному центру зайнятості, які створюються за рішенням голови Центрального апарату Служби.
Оскільки базові центри зайнятості створюються за рішенням голови Центрального апарату Служби, посада директора базового центру зайнятості є посадою, на яку не поширюється дія Закону № 889-VIII.
У зв`язку з втратою чинності розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 410-р про віднесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців, а також набранням чинності наказом Міністерства соціальної політики України від 16 грудня 2014 року № 1043 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», з уведенням у дію нових структури і штатного розпису міського центру зайнятості, які містять перелік посад, що не відносяться до категорії посад державних службовців, посаду директора базового центру зайнятості виключено з посад державних службовців.
Отже, позивач втратив статус державного службовця, а тому його посада директора міськрайонного центру зайнятості не відноситься до посад публічної служби.
Таким чином, спір, що виник у зв`язку зі звільненням працівника з посади, трудова діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 320/2654/19 (провадження № 11-78апп21).
За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
При  цьому, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
За наведеного правового регулювання й обставин справи, враховуючи вимоги частини третьої  статті 341, абзацу 2 частини першої статті 354 КАС України, касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувані судові рішення - скасувати як такі, що ухвалені з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС України, а провадження в адміністративній справі - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 354 КАС України у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
V. Судові витрати 
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 238, 239, 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року   та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 620/5041/20 скасувати.

Закрити провадження в адміністративній справі № 620/5041/20 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру зайнятості 
про скасування наказу та поновлення на роботі.

Роз`яснити позивачу, що вирішення цього спору віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Позивач має право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У такій заяві може бути зазначений лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору, відповідно до глави 2 розділу І Цивільного процесуального кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                         В.Е. Мацедонська

Судді                                                                                      Н.А. Данилевич

                                                                                          Н.В. Шевцова