ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" квітня 2022 р.           Справа№ 910/14542/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар                 Рибчич А.В.

за участю 
представників:        позивача - не з`явились
                                 відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"
на рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 р. 
у справі № 910/14542/21 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Приватного підприємства "Кірасир"
до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"
про стягнення 299281,04 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне підприємство "Кірасир" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення 295925,42 грн заборгованості за надані послуги з охорони, 2340,20 пені, 560,82 грн інфляційних втрат та 454,60 грн 3% річних.
Вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем  зобов`язань за укладеними договорами в частині вчасної оплати за надані послуги охорони.
В процесі розгляду справи місцевим судом від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 189497,99 грн основного боргу, 2340,20 грн пені та 500,00 грн поштових витрат.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 р. у справі № 910/14542/21 позов Приватного підприємства "Кірасир" задоволено частково. Стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" на користь Приватного підприємства "Кірасир" 189497,99 грн основного боргу та витрат на поштові відправлення документів у справі у розмірі 155,81 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватна науково-виробнича компанія "Інтербізнес" подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що він не отримував вимогу позивача про сплату заборгованості за надані послуги, а тому строк виконання зобов`язання ще не настав та відсутні правові підстави для сплати заборгованості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14542/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14542/21 та призначено до розгляду на 18.01.2022 р.
У судовому засіданні 18.01.2022 р. представник позивача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, після чого в судовому засіданні було оголошено перерву до 01.02.2022 р.
У судове засідання 01.02.2022 р. представники сторін не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу та письмовою розпискою про оголошення у судовому засіданні перерви, підписаною представником відповідача.  
Доказів поважності відсутності представників сторін суду не надано.
Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що вказані представники були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.
Крім цього сторони не наполягала на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідних клопотань від них не було подано апеляційному суду.
Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне. 
01.10.2016 р. між Приватним підприємством «Кірасир» (далі - охоронне агентство) та Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» (далі - замовник) було укладено договір № 01102016 про надання охоронних послуг (далі - договір № 01102016).
Відповідно до п. 2.1 договору № 01102016 охоронне агентство зобов`язується забезпечити недоторканність об`єкту охорони, що передається замовником під охорону, а замовник зобов`язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену цим договором плату.
Згідно з п. п. 7.1, 7.3 договору № 01102016 вартість людино/години на об`єкті охорони складає 17 грн/год. Загальна сума щомісячної плати за даним договором складає 161772,00 грн.
Як передбачено п. 7.4 договору № 01102016, оплату щомісячної суми договору за перший місяць надання послуг здійснюється два рази - до 20 числа звітного місяця і до 10 числа місяця, що слідує за звітним, а в подальшому оплата щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.
Охоронне агентство зобов`язано за перший місяць надання послуг надати замовникові акти про надання послуг до 17 числа звітного місяця та до 2 числа місяця, наступного за звітним, а в подальшому до 2 числа місяця, наступного за звітним. Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його. У разі непідписання замовником акту протягом встановленого строку такі послуги вважаються наданими неналежним чином (п. 7.5 договору № 01102016).
Договір набирає чинності з 01.10.2016 р. і діє до 01.10.2017 р. (п. 10.1 договору № 01102016). 
19.07.2019 р. між Приватним підприємством «Кірасир» (далі - охоронне агентство) та Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» (далі - замовник) було укладено договір № 368 про надання охоронних послуг (далі - договір № 368).
Відповідно до п. 2.1 договору № 368 охоронне агентство зобов`язується забезпечити недоторканність об`єкту охорони, що передається замовником під охорону, а замовник зобов`язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену цим договором плату.
Згідно з п. п. 7.1, 7.3 договору № 368 вартість людино/години на об`єкті охорони складає 38,92 грн/год. Загальна сума щомісячної плати за даним договором складає 113713,90 грн.
У відповідності до п. 7.4 договору № 368 оплата коштів за надані послуги проводиться на підставі підписаного акту про надання охоронних послуг та може проводитись частинами протягом наступного місяця, що слідує за звітним. 
Договір набирає чинності з 19.07.2019 р. і діє до 19.07.2020 р. За згодою сторін термін дії договору може бути продовжений на строк не більше ніж на один календарний рік, після письмового укладання та підписання сторонами додаткової угоди, але сукупно не більше ніж на 3 календарні роки від первісного укладення договору (п. п. 10.1, 10.2 договору № 368). 
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, належним чином не розрахувався на надані послуги, зокрема за період з 01.04.2021 р. по 16.08.2021 р., не зважаючи на те, що за цей період між сторонами були підписані акти приймання-передачі.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
З умов укладених договорів вбачається, що договір № 01102016 про надання охоронних послуг від 01.10.2016 р. було укладено строком до 01.10.2017 р. та договір № 368 про надання охоронних послуг від 19.07.2019 р. було укладено строком до 19.07.2020 р.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що сторонами було продовжено строк дії цих договорів шляхом укладення додаткових угод.
Разом з цим, як стверджує позивач, після закінчення строку дії укладених договорів він продовжував надавати послуги з охорони, що підтверджується підписаними між сторонами актами надання послуг, а саме:
- актом надання послуг № 152 від 30.04.2021 р. на суму 183439,20 грн;
- актом надання послуг № 273 від 31.07.2021 р. на суму 183439,20 грн;
- актом надання послуг № 277 від 16.08.2021 р. на суму 91719,55 грн;
- актом надання послуг № 275 від 31.07.2021 р. на суму 66615,90 грн;
- актом надання послуг № 278 від 16.08.2021 р. на суму 33307,94 грн.
Отже між сторонами було укладено договір надання послуг охорони у спрощений спосіб.
Проте відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань оплату отриманих послуг не здійснив.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. 
Як передбачено ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. 
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки між сторонами було укладено договір у спрощений спосіб, тому за умовами ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати його виконання у будь-який час.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач не заперечує наявності у нього заборгованості за надані послуги з охорони, однак посилається на те, що він не отримував вимогу позивача про сплату заборгованості за надані послуги, а тому строк виконання зобов`язання ще не настав.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок негайно або у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 р. у справі № 3-127гс11.
В процесі розгляду справи місцевим судом відповідач зарахував на рахунок позивача 106427,43 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 9942700877 від 08.09.2021 р. на суму 68843,79 грн та платіжним дорученням № 9450267919 від 08.09.2021 р. на суму 37583,64 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 189497,99 грн заборгованості за надані послуги охорони є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 2340,20 грн пені за період з 11.05.2021 р. по 01.09.2021 р. на підставі п. 5.9 договору про надання охоронних послуг № 01102016 від 01.10.2016 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Отже за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених нормами чинного законодавства та умовами укладеного договору.
Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання як пеня та механізм її нарахування встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ч. 6 ст. 232 ГК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як було встановлено вище, укладений між сторонами договір про надання охоронних послуг № 01102016 від 01.10.2016 р. припинив свою дію 02.10.2017 р.
Крім цього у матеріалах справи відсутні інші докази узгодження сторонами нарахування штрафних санкцій, зокрема пені за порушення відповідачем строків оплати.
Таким чином, оскільки у вчиненому сторонами у спрощений спосіб правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, пеня може бути нараховано відповідно до чинного законодавства лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. 
Оскільки ні спеціальним нормативним актом, який регулює правовідносини сторін, ні умовами укладеного у спрощений спосіб договору не передбачено нарахування пені за порушення відповідачем строку оплати за надані послуги, вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2340,20 грн не підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 500,00 грн витрат на поштові відправлення колегія зазначає наступне.
За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження витрат на поштові відправлення у даній справі позивач надав фіскальний чек на суму 76,61 грн та поштову накладну № 5002906889669 на суму 79,20 грн.
Таким чином позивачем надано суду докази понесених ним витрат на поштові послуги, пов`язані з направленням документів у справі, на загальну суму 155,81 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на поштові відправлення у розмірі 155,81 грн.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією як недоведені.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 р. у справі № 910/14542/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" не підлягає задоволенню. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки під час ухвалення постанови 01.02.2022 р. були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, зокрема 18.04.2022 р.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 р. у справі № 910/14542/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватну науково-виробничу компанію "Інтербізнес".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                В.В.Андрієнко