РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/17652/20
Провадження № 22-ц/4815/457/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Пиляй І.С., 

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Головне управління національної поліції в Рівненській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Комерційна радіокомпанія" (ICTV),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Воронюк Катерини Юріївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Рівненській області, товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Комерційна радіокомпанія" (ICTV) про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,-

       в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції в Рівненській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна Комерційна радіокомпанія» (ICTV) про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 серпня 2019 року під час трансляції на телеканалі "ICTV" телепередачі "Надзвичайні новини" ТзОВ "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" ICTV в ефір було випущено відеосюжет під назвою "Ревнивець, переплутавши коханця колишньої, напав на ні в чому невинного молодика", який було розміщено у мережі Інтернет на офіційному сайті телерадіокомпанії в загальному доступі. У даному відеосюжеті журналіст кореспондент "Надзвичайні новини" ОСОБА_2 надав громадськості відомості, які не відповідають дійсності, що принизили честь та гідність його та його матері -  ОСОБА_3 . Висловлювання: «...уже безпомічного хлопця він головою вдарив об капот...» не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим досудовим розслідуванням у межах кримінального провадження. Станом на дату подання позовної заяви у провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №12019180170000279 від 12.08.2019р. за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України. Згідно обвинувального акту «.. ОСОБА_1  схопив ОСОБА_4 за одяг та із застосуванням фізичної сили проти його волі виштовхав на вулицю. ...завдав 1 удар коліном правої ноги в голову та не менше 13 ударів ніг та кулаками рук по голові, тулубу та ногах...». У даному обвинувальному акті, який затверджений за результатами проведення досудового розслідування жодним чином не згадуються обставини та факт нанесення удару потерпілому головою об капот, оскільки дана інформація не відповідає дійсності, є надуманою та такою, що озвучена журналістами з метою надати справі ще більш резонансного характеру. Висловлювання: «...Про ОСОБА_5  в Острозі вже давно ходить не добра слава. Він стоїть на обліку як сімейний насильник і до того ж знаний в місті хуліган...», також не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим досудовим розслідуванням у межах кримінального провадження. За результатами проведення досудового розслідування жодним чином не встановлені обставини та факти вчинення ним сімейного насильства та/або дій, які могли кваліфікуватися як хуліганські. Таким чином, дана інформація не відповідає дійсності та є надуманою. Висловлювання: «...Того вечора перед не людським катуванням ОСОБА_6 покидьок вже встиг відзначитися ще в одному місці - побив місцевого таксиста. Вслухайтесь, лише за те, що колись той не захотів дати йому п`ятдесят гривень...» є безпідставним та таким, що порочить його честь та гідність. Наголошує, що вказані у висловлюванні факти не відповідають дійсності та порушують принцип презумпції невинуватості, визначений ст. 62 Конституції України та ст.17 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ст.17 КПК України). Факт побиття ним таксиста не доведено та не встановлено обвинувальним вироком суду. Більше того, ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 19.11.2019р. вказане кримінальне провадження закрито. Окрім того, у своєму сюжеті журналісти допускали щодо нього неприпустимі висловлювання, називаючи його: «покидьок», «озвірілий нападник», «злочинець». Назвавши його «покидьком» та «озвірілим нападником» журналіст «Надзвичайних новин» образив його честь та гідність, що є неприпустимим, а називаючи останнього злочинцем, повторно порушив принцип презумпції невинуватості. Такими діями відповідачів, йому було завдано моральної шкоди шляхом поширення про нього інформації, яка відповідно до чинного законодавства не могла бути поширена, а також інформації, яка принижує його честь та гідність. Таким чином, в результаті поширення недостовірної та такої, що принижує його честь та гідність інформації, він постійно перебуває та перебував у стресовому стані, який негативно впливає на самопочуття. Зазначає, що станом на сьогоднішній день, не можна вважати, що його самопочуття після перебування у постійному стресі прийшло у норму, оскільки постійна згадка про те, що його привселюдно звинуватили у вчиненні кількох злочинів, без достатньої на те правової підстави, завдає йому особливих душевних страждань та дискомфорту. Крім того, що він відчував постійні муки совісті та йому було притаманне відчуття сорому, після виходу у ефір на телеканалі ICTV телепередачі «Надзвичайні новини» де його було привселюдно обвинувачено, він став відчувати також і страх за власне життя, адже осуд та негативне ставлення зі сторони суспільства до таких осіб надто великий. Просить суд: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію, що міститься у висловлюваннях журналістів «Надзвичайні новини» в сюжеті під назвою «Ревнивець, переплутавши коханця колишньої, напав на ні в чому невинного молодика», викладені в позові, а саме: -        «...уже безпомічного хлопця він головою вдарив об капот...»; - «...Про ОСОБА_5 в Острозі вже давно ходить не добра слава. Він стоїть на обліку як сімейний насильник і до того ж знаний в місті хуліган...»; - «...Того вечора перед не людським катуванням ОСОБА_6 покидьок вже встиг відзначитися ще в одному місці - побив місцевого таксиста. Вслухайтесь, лише за те, що колись той не захотів дати йому п`ятдесят гривень...». 2. Зобов`язати журналіста «Надзвичайні новини» ОСОБА_7 спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 , шляхом публічного спростування інформації, яка викладена у наступних висловлюваннях: - «...уже безпомічного хлопця він головою вдарив об капот...»; - «...Про ОСОБА_5 в Острозі вже давно ходить не добра слава. Він стоїть на обліку як сімейний насильник і до того ж знаний в місті хуліган...»; - «...Того вечора перед не людським катуванням ОСОБА_6 покидьок вже встиг відзначитися ще в одному місці - побив місцевого таксиста. Вслухайтесь, лише за те, що колись той не захотів дати йому п`ятдесят гривень...». 3. Вилучити з загального доступу відеосюжети за наступними посиланнями: https://kriminal.ictv.ua/videos/revniyvets-pereplutavshy-kohantsya-kolyshnoyi-napav-na-ni-v-chomu-nevynnogo-molodyka/https://www.youtube/com/ watch?v=fm77HwBcDus. 4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 , який утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.. 5. Стягнути з ТзОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» ICTV на користь ОСОБА_1 , який утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн..
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до Головного управління національної поліції в Рівненській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна Комерційна радіокомпанія» (ICTV) про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди – відмовлено. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував той факт, що записи оскаржуваної інформації подані ним у повній і незмінній формі, оскільки оптичний диск містить файл, створений 19.08.2019 року, а відповідно до позову, дата поширення оспорюваної інформації в ефірі телевізійного каналу ICTV - 16.08.2019 року, у зв`язку з чим відеозапис на диску не може вважатися оригіналом запису трансляції від 16.08.2019 року. Також відеозапис не містить логотипу телеканалу "ICTV", без якого здійснення мовлення телевізійним каналом на території України є неможливим. Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов переконання, що позивач не надав доказів щодо завдання йому моральної шкоди, не довів протиправність дій відповідачів та їх вину, що існує безпосередній причинний зв`язок між фактичними неправомірними винними діями відповідачів та фактом заподіяння шкоди позивачу, у зв`язку чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1  – адвокат Воронюк К.Ю. оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що приводом для звернення до суду став сюжет, який вийшов на екрани ІНФОРМАЦІЯ_2 на телеканалі "ICTV" в телепередачі "Надзвичайні новини" ТзОВ "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" ICTV. Відеосюжет під назвою "Ревнивець, переплутавши коханця колишньої, напав на ні в чому невинного молодика", який було розміщено у мережі Інтернет на офіційному сайті телерадіокомпанії в загальному доступі, зокрема, цей же відеосюжет, але під назвою "25-річний хлопець потрапив до реанімації після побиття колишнім АТО-шником" був розміщений відповідачем на ресурсі "Youtube". Переконана, що назвавши ОСОБА_1 "покидьком" та "озвірілим нападником" журналіст "Надзвичайні новин" образив його честь та гідність, що є неприпустимим, а називаючи останнього злочинцем, повторно порушив принцип презумпції невинуватості. На момент виходу, а саме 16.08.2019р., в ефір на телеканалі ICTV телепередачі "Надзвичайні новини", обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, ще не було, а тому на той час він вважався таким, що не вчиняв правопорушення, а будь-які посилання відповідача та твердження щодо причетності ОСОБА_1 до злочину являються голослівними та такими, що принижують його честь та гідність. Зауважує, що право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Крім того, працівники телеканалу ICTV без відома та дозволу ОСОБА_1 оприлюднили у своєму сюжеті його особисті дані, що являються персональними даними, а також його обличчя, що являється порушенням національного законодавства у сфері захисту персональних даних особи. Тобто, поширення персональних даних ОСОБА_1 мало б здійснюватися за добровільною згодою останнього, якої не було. Тому, поширюючи відеосюжет у програмі "Надзвичайні новини", працівники телеканалу ICTV мали здійснити "знеособлення персональних даних" ОСОБА_1 , однак цього не було здійснено. Таким чином, телеканалом ICTV не було дотримано норм чинного законодавства України, що містяться в Законі України "Про телебачення і радіомовлення". У результаті поширення недостовірної інформації, яка принижує честь та гідність ОСОБА_1 , останній постійно перебуває та перебував у стресовому стані, який негативно впливає на його самопочуття та завдає моральної шкоди.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У поданих на апеляційну скаргу відзивах Головне управління національної поліції в Рівненській області та ТзОВ "Міжнародна Комерційна радіокомпанія" (ICTV) просять залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.
Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч. 4 ст. 32 Конституції України).
Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
У п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У пункті 15 цієї ж постанови Верховний Суд України вказав, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
У рішенні ЄСПЛ від 15 липня 2010 року (п.46, заява № 16695/04) у справі «Газета "Україна-центр" проти України» (Gazeta Ukraina-Tsentr v. Ukraine) суд зазначив, що: повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (див., наприклад, рішення у справі "The Observer and The Guardian v. the United Kingdom", від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series A no. 216). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин. Законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (справи від 23 вересня 1994 року «Jersild v. Denmark» та від 29 березня 2001 року «Thoma v. Luxembourg»). Крім того, суд при дослідженні доказів зважає на свободу вираження поглядів, як одну з демократичних засад суспільства, а також враховувати особливості діяльності ЗМІ, на які суспільством покладено обов`язок висвітлювати суспільно важливу інформацію.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року в підпункті «g» пункту 46 суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, пункт 59, Series A no. 216).
ЄСПЛ констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила ( Bohmer v. Germany. 54, 56, Nestak v . Slovakia , 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин ( Ismoilov and Others v . Russia, № 2947/06 від 24 квітня 2008 року).
Відповідно до п. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» Телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі: а) якщо ця інформація містилася в офіційних повідомленнях або одержана від органів державної влади, органів місцевого самоврядування у письмовій формі.
За змістом ч. 2 ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації в Україні регулюється Законом України «Про інформацію». Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, одними з основних принципів інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 та ч.ч. 2,3 ст. 21 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Згідно ст. 29 Закону України «Про інформацію», інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Таким чином, вичерпний перелік інформації, що є предметом суспільного інтересу Законом не встановлено.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про інформацію», забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про захист персональних даних», дозволяється обробка персональних даних без застосування положень цього Закону, якщо така обробка здійснюється:виключно для журналістських та творчих цілей, за умови забезпечення балансу між правом на повагу до особистого життя та правом на свободу вираження поглядів.
ЗМІ відіграє особливу роль в демократичному суспільстві, що полягає у донесенні суспільно важливих тем до громадськості. Втручання у свободу вираження поглядів (обмеження) є допустимим тільки тоді, коли воно встановлене законом та є необхідним в демократичному суспільстві, в іншому випадку, таке втручання становитиме порушення права особи на свободу вираження поглядів.
Відповідно до ч. 4 ст. 296 ЦК України, ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.
Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першоюстатті 62 Конституції Українипрезумпції невинуватості, яка передбачає, щоособа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
При балансуванні конкуруючих інтересів, зокрема, припис ч. 4 ст. 296 ЦК України, в якому передбачено, що ім`я особи може використовуватись «в інших випадках, передбачених законом» в сукупності із ч. 1 ст. 29 Закону України «Про інформацію», яка встановлює, що інформація з обмеженим доступом (до якої відноситься і конфіденційна інформація про особу, персональні дані) може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 16.08.2019 року під час трансляції на телеканалі ICTV в ефір було випущено відеосюжет під назвою "Ревнивець, переплутавши коханця колишньої, напав на ні в чому невинного", який було розміщено в мережі Інтернет. 
У ході даного сюжету кореспондент інформаційного проекту "Надзвичайні новини" ОСОБА_2 допустив висловлювання «...уже безпомічного хлопця він головою вдарив об капот...». Журналіст за кадром при озвучуванні обставин інциденту допустив наступне висловлювання: «...Про ОСОБА_5 в Острозі вже давно ходить не добра слава. Він стоїть на обліку як сімейний насильник і, до того ж, знаний в місті хуліган. Того вечора, перед не людським катуванням ОСОБА_6 покидьок вже встиг відзначитися ще в одному місці - побив місцевого таксиста. Вслухайтесь, лише за те, що колись той не захотів дати йому п`ятдесят гривень...».
Позивач вважає, що кореспондент "Надзвичайних новин" ОСОБА_2 надав громадськості відомості, які не відповідають дійсності, що принизили його честь та гідність.
Зокрема, ОСОБА_1 покликається на обвинувальний акт, затверджений за результатами проведення досудового розслідування, в якому не згадуються обставини та факт нанесення удару потерпілому головою об капот, а тому дана інформація не відповідає дійсності.
З обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12019180170000279 від 12.08.2019 року щодо ОСОБА_1 вбачається, що останній складений та затверджений 10.10.2019 року, а події у відеосюжеті відповідно до зазначеного обвинувального акту сталися 12.08.2019 року.
12.08.2019 року на офіційному сайті Національної поліції відділом комунікації поліції Рівненської області опубліковано повідомлення щодо інформації, що міститься на оптичному диску доданому позивачем за назвою: "В Острозі поліцейські затримали зловмисника, який ледь не до смерті побив незнайомого чоловіка". У даному повідомлені зазначено, що «Без жодних пояснень роздратований відвідувач силоміць витягнув нібито свого опонента на вулицю та почав нещадно бити: руками ногами по всьому тілу, головою об машину та асфальтове покриття.»
З огляду на те, що інформація стосовно нанесення удару об автомобіль була поширена у офіційних повідомленнях органу державної влади, в силу положень ст. 67 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» ТзОВ "Міжнародна Комерційна радіокомпанія" (ICTV) та її працівники не несуть відповідальності за поширення цієї інформації. Крім того, відсутні підстави для визнання її такою, що не відповідає дійсності, оскільки з наявної у матеріалах справи роздруківки повідомлення, яке було опубліковане на офіційному сайті Національної поліції, вбачаються фото на яких, чітко видно плями бурого кольору на машині, а саме на капоті автомобіля.
Також не містять матеріали справи доказів, які б підтверджували, що висловлювання у відеосюжеті «...Про ОСОБА_8 в Острозі вже давно ходить не добра слава. Він стоїть на обліку як сімейний насильник і до того ж знаний в місці хуліган...» є мотивованими, цілеспрямованими діями журналіста на приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 ..
Заперечення позивача щодо даної інформації є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи постановами судів у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173, 185 КУпАП (а.с. 99-104).
На переконання колегії суддів такі висловлювання є оціночним судженням, сформованим та озвученим журналістом з урахуванням отриманих висловлювань від інших осіб та наявних фактичних даних, які не підлягають спростуванню і є результатом критичної оцінки певних подій та фактів щодо поведінки позивача.
Тому, такі відомості не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно визначеного ст. 277 ЦК України порядку, оскільки її стилістика викладення та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні фактичні дані та обставини стосовно особи позивача, а є висловленою думкою журналіста для опису існуючого.
Безпідставними є заперечення ОСОБА_1 й щодо висловлювання «...Того вечора перед не людським катуванням ОСОБА_6 покидьок вже встиг відзначитися ще в одному місці - побив місцевого таксиста. Вслухайтесь, лише за те, що колись той не захотів дати йому п`ятдесят гривень...», оскільки ухвала Острозького районного суду Рівненської області про закриття кримінального провадження у справі № 567/1204/19 від 19.11.2019 року, жодним чином не спростовує факту побиття таксиста ОСОБА_9 , а лише підтверджує виключно факт закриття кримінального провадження, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
Тому, дана оскаржувана інформація не може вважатися недостовірною. Крім того, вона не містить жодних стверджувальних висловлювань щодо наявності в діях позивача вини у вчиненні кримінального правопорушення, а також не містить і стверджувальних висловів щодо повідомлення про конкретне кримінальне правопорушення.
Також правомірним є висновком місцевого суду, що застосовані у відеосюжеті мовно - стилістичні засоби як "покидьок", "озвірілий нападник", "злочинець", є оціночними судженнями, оскільки не містять фактичних даних та є суб`єктивним баченням журналіста, вираженням погляду на події та критичною оцінкою вчинків позивача у силу їх надмірної жорстокості, невідповідності моральним засадам. Зазначені висловлювання були направлені не особисто на адресу позивача, а по відношенню до вчинюваних ним дій.
Крім того, у підсумку спірного відеосюжету наголошується, що позивач знаходиться у статусі підозрюваного та проти нього відкрили кримінальне провадження, що у свою чергу ще раз підкреслює відсутність у сюжеті обвинувачень позивача у вчинені злочину.
За таких обставин, відсутні підстави для висновку про порушення журналістом ТзОВ "Міжнародна Комерційна радіокомпанія" (ICTV) принципу презумпції невинуватості під час поширення оспорюваної позивачем інформації.
У справі "Шагін проти України" (п.81, заява N 20437/05, рішення від 10 грудня 2009 року) ЄСПЛ було зазначено: “слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (див. згадане вище рішення у справі Дактараса (Dektaras), п. 43)”.
Таким чином, у разі, коли в оспорюваній інформації чітко не стверджується винуватість особи у вчиненні кримінальних правопорушень, то в такому випадку не порушується принцип презумпції невинуватості.
Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 03 квітня 2019 року, справа № 757/4403/16-ц.
Також місцевий суд вірно акцентував увагу, що долучений до позовної заяви оптичний диск з відеозаписом, який не містить логотипу телеканалу "ICTV", поданий позивачем без дотримання порядку електронними доказами, що визначений ст. 100 ЦПК України. При цьому, позивач не скористався своїм правом та не звернувся у передбаченому Закону України «Про телебачення і радіомовлення» порядку до телеканалу з вимогою надати йому повну незмінну копію запису ефіру телевізійного каналу "ICTV", який за спливом часу не зберігся.
Разом з цим, позивачем не зазначено про джерело отримання, фіксації та запису на оптичний диск спірного відеозапису, у кого міститься оригінал відеозапису та не засвідчено копію електронного доказу електронним цифровим підписом.
Відсутні у матеріалах справи й докази, що обліковий запис на ресурсі "YouTube", через який було розміщено відеосюжет, контролюється/адмініструється телевізійним каналом "ICTV".
З огляду на правомірність поширення журналістом ТзОВ "Міжнародна Комерційна радіокомпанія" (ICTV) оспорюваної інформації, недостовірність якої не була встановлено у ході судового розгляду справи, враховуючи особливості діяльності ЗМІ, на які суспільством покладено обов`язок висвітлювати суспільно важливу інформацію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання її недостовірною, її спростування та відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки такі доводи були покладені в обґрунтування позовної заяви, яким була надана належна оцінка. Тому, такі доводи не спростовують висновків місцевого суду і зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, у достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1  – адвоката Воронюк Катерини Юріївни підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Воронюк Катерини Юріївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуючий-суддя                                                  Шимків С.С.
Судді:                                                                  Ковальчук Н.М. 
                Хилевич С.В.