Номер провадження: 22-ц/813/3260/22 
Справа № 523/15572/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року, постановленого під головуванням судді Сувертак І.В., повний текст судового рішення складений 23 квітня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -
        в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якому просив визначити, що житловий будинок з надвірними та господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що його мати, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 10.06.2019 року.
В строк передбачений ст. 1270 ЦК України  ОСОБА_1 звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини.
ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком позивача та чоловіком померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 була подана заява за № 1350 про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя.
ОСОБА_2 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гребенюк І.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 18.01.2001 року за реєстровим № 219.
20.03.2020 року батьком позивача ОСОБА_3 був складений заповіт, відповідно до якого все майно він заповідав позивачу - ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та не встиг отримати свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя.
На звернення ОСОБА_1 від 27.07.2020 року з питання отримання свідоцтва про право на спадщину законом після померлої ОСОБА_2 , Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса своїм листом № 3039/02/14 від 03.08.2020 року повідомила, що у разі смерті обох із подружжя нотаріус не має права видавити свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя. Питання про статус майна в цьому разі має право вирішувати лише суд. Виходячи із вищевикладеного видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок немає можливості, поки не встановлено, яка частка належить померлій.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 12.03.1993 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) перебували у шлюбі з 12 березня 1993 року.
18.01.2001 року ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , придбала житловий будинок з надвірними та господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,1 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 552 кв.м.
Таким чином, враховуючи, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_3 , а також те що право власності на вищевказаний будинок було зареєстроване під час шлюбу між ними, то враховуючи вимоги законодавства, чинного на час спірних правовідносин, слід прийти до обґрунтованого висновку, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким визначити, що житловий будинок з надвірними та господарчими спорудами є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та не здійснив всіх належних дій для всебічного та об`єктивного вирішення спору, що стало наслідком ухвалення незаконного рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Учасники справи про призначене судове засідання на 25 травня 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 69,104).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (06 червня 2022 року).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені позовні вимоги.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 10.06.2019 року (а.с. 12).
ОСОБА_2 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гребенюк І.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 18.01.2001 року за реєстровим № 219 (а.с. 11).
20.03.2020 року батьком позивача ОСОБА_3 був складений заповіт, відповідно до якого все майно він заповідав позивачу - ОСОБА_1 (а.с. 14,15).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с. 13).
На звернення ОСОБА_1 від 27.07.2020 року з питання отримання свідоцтва про право на спадщину законом після померлої ОСОБА_2 , Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса своїм листом № 3039/02/14 від 03.08.2020 року повідомила, що у разі смерті обох із подружжя нотаріус не має права видавити свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя (а.с. 18).
З матеріалів спадкової справи №572/2019 від 09.06.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 17 липня 2019 року звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 76).
Також до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі 03 грудня 2019 року з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася  ОСОБА_5 (а.с. 89 зв.б.).
Крім того до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі 28 жовтня 2019 року з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся ОСОБА_6 (а.с. 93 зв.б.).
Тобто, відповідно до встановлених обставин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також є спадкоємцями 1 черги після смерті їх матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після її смерті звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 89 зв.б., 93 зв.б.).
Проте, суд при розгляді справи не визначив коло спадкоємців після смерті спадкодавця та не вжив відповідних заходів для перевірки наявності інших спадкоємців.
Оскільки, суд при вирішенні справи розглянув справу за участю неналежного відповідача, а на стадії апеляційного провадження цивільно-процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі в справі відповідачів та співвідповідачів, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції розглядаючи справу не встановив коло спадкоємців, розглянувши справу без участі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є спадкоємцями 1 черги після померлої ОСОБА_2 , які після смерті матері ОСОБА_2 були її спадкоємцями.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в мотивувальній його частині не за недоведенністю, а у зв`язку з тим, що судом не були залучені до участі у справі належні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні в мотивувальній частині з інших підстав.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 06 червня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра