П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/17781/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Свентух Віталій Михайлович  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
20 квітня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що відповідач як розпорядник інформації не може обмежувати її для фізичної особи, персональними даними якої він володіє. Обмеження доступу до такої інформації, на думку апелянта, заборонено законом в силу п. 4 ч.3 ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Враховуючи, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, з урахуванням вимог ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" не здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства, в тому числі не наділене делегованими повноваженнями, не надає адміністративні послуги у відносинах, що виникли з підстав направлення позивачем інформаційного запиту.
Отже, у даному спорі Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" не має ознак суб`єкта владних повноважень.
Щодо характеру спірних правовідносин, то із змісту інформаційного запиту від 12.10.2021 року, заяви від 12.11.2021 року та письмових відповідей на них відповідача, вбачається, що спір між сторонами виник у сфері приватноправових відносин, а запитувана інформація не відноситься до публічної.   
Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на нездійснення відповідачем у спірних правовідносинах владних управлінських функцій, а також в зв`язку із наявністю у спірних правовідносинах приватноправового елементу, тому вказаний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 12.10.2021 позивач як представник фізичної особи на підставі довіреності, звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" з інформаційним запитом про отримання інформації про особу довірителя та публічну діяльність.
Відповідачем було відмовлено позивачу у наданні інформації з тих підстав, що позивач не є повноважною особою на отримання запитуваної інформації.
Позивач вважає, що відповідачем, як розпорядником публічної інформації, протиправно відмовлено у наданні йому публічної інформації.
Підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Отже, визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.
Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Відповідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Пунктом 2 ч.1 ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.
Таким чином, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Разом з тим, суд зазначає, що запитувана позивачем інформація не є отриманою або створеною в процесі виконання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством та відповідно не відноситься до публічної інформації.
Натомість, запитувані відомості позивача відповідають критеріям інформації передбаченої Законом України «Про інформацію», тобто відноситься до відомостей та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Статтею 11 Закону України «Про інформацію» 2 жовтня 1992 року№ 2657-XII визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відтак, позивач наполягав на тому, що запитувана ним інформація є публічною, а відповідач як розпорядник вказаної публічної інформації зобов`язаний був її надати. Однак, враховуючи те, що позивач звернувся із запитом на отримання інформації щодо процесу лікування свого довірителя, колегія суддів дійшла висновку, що запитувана інформація не відноситься до публічної.
Відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; 
або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що інформаційний запит позивача за своїм змістом є приватно-правовим запитом, а не запитом на інформацію, яка носить публічно-правовий характер. Отже, враховуючи вищевикладене, запитувана позивачем інформація не є публічною інформацією визначеною Законом України «Про доступ до публічної інформації», а тому вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.