ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 823/1651/16                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Трофімова Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 червня 2022 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Беспалов О.О.
                                                  Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області  про стягнення вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою, -

У С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, у якому просив стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області вихідну допомогу у розмірі 60900,00 грн.
          Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі 823/1651/16 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про стягнення вихідної допомоги у зв`язку з відставкою.
          У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року за виключними обставинами.
          Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у задоволенні заяви позивача про перегляд постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року за виключними обставинами - відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги викладені в заяві.
          Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
          Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 червня 2022 року.
          Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
          У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.
          З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 27.03.2002 до 01.10.2016 працював на посаді судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 22.09.2016 Верховною Радою України прийнято постанову №1600-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. У період з 19.09.2016 до 30.09.2016 позивач перебував у щорічній оплачуваній відпустці. Наказом в.о. голови Смілянського міськрайонного суду від 30.09.2016 №65-ОС ОСОБА_1 відрахований 01.10.2016 зі штату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII «Про звільнення суддів».
          В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення вихідної допомоги при звільненні в сумі 60900 грн., відповідно до ч.1 ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII(далі - Закон № 1402-VIII). 
          Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі №823/1651/16 (суддя Орленко В.І.) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про стягнення вихідної допомоги у зв`язку з відставкою відмовлено. 
           22.03.2017 Київським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 залишена без змін, тому постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі 823/1651/16 набрала 22.03.2017 законної сили. 
          Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог суди зазначали той факт, що станом на час звільнення позивача з посади судді (22.09.2016) не набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (чинний з 30.09.2016), що передбачав виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, тому в даному випадку, до спірних правовідносин варто застосовувати нормативно-правові акти, що діяли на час прийняття 
          Обґрунтовуючи подану заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами,  позивач посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 від 15.04.2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII (далі Закон № 1166). Конституційний Суд України констатує, що перехідний період між опублікуванням Закону №1166 та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом №1166 мали право на вихід у відставку, але станом на 01.04.2014 ще ним не скористались) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу у розмірі, встановленому законодавством до внесення змін у Закон № 1166. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453 (далі №2453) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву про відставку (редакція станом на 01.04.2014). Також, позивач зазначає, що станом на 01.04.2014 він мав 16 років 5 місяців 25 днів стажу роботи на посаді судді. Відповідно до рішення Вищої ради юстиції №2501/0/15-16 від 19.09.2016 крім стажу роботи на посаді судді, має 4 роки 5 місяців стажу, що дає йому право на відставку, до якого зараховується половина строку навчання в Національній юридичній академії, тобто станом на 01.04.2014 він мав право на відставку відповідно до ч. 1 ст. 109 і пункту 11 Перехідних положень Закону №2453, позаяк стаж роботи на посаді судді був більше 20 років. Відтак, ОСОБА_1 зауважив, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(II)/2020 застосовується стосовно нього у частині майнового права на вихідну допомогу за Законом №2453. 
          Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви дійшов висновку, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні ст. 361 КАС України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.
          Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
          Положеннями п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
          Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 (справа № 808/1628/18, розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми КАС України.
          Зокрема Верховний суд зазначив, що положення пункту 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України  містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
          Словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України  не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством».
          Окремо Суд зазначив, що не може вважатись «невиконаним», в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої  статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.
          В даному випадку позивач у цій справі просить переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 КАС України судове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.
          З огляду на наведений вище правовий висновок правові підстави для задоволення заяви представника позивача в цьому випадку - відсутні.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №520/10062/18.
          Крім того, зі змісту поданої позивачем заяви про перегляд постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року за виключними обставинами вбачається, що останній, як на підставу для такого перегляду посилається на те, що відмовляючи позивачу у задоволенні адміністративного позову у справі №823/1651/16 суд першої інстанції застосував положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», які рішенням Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII.
          Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
          Як слідує з резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(II)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII визнано неконституційним, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
          Суд першої інстанції правильно зазначив, що станом на час виникнення спірних відносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.
          Таким чином, з огляду на відсутність ретроспективної дії зазначеного вище рішення Конституційного Суду України, а також, що в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої  статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, не може вважатися «невиконаним»,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду за виключними обставинами цього рішення.
          Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 241-244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі № 823/1651/16 залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 22.06.2022р.)