ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12599/20                                                                                    Суддя першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 травня 2022 року                                                                                  м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                      - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, 

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
-                     визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період 2015-2017 років як учаснику бойових дій в кількості 42 днів у зв`язку із звільненням з військової служби у запас;
-                     зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період 2015-2017 років як учаснику бойових дій в кількості 42 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 15 листопада 2017 року;
-                     визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при його звільненні з військової служби у запас – 15 листопада 2017 року;
-                     стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період 2015-2017 років як учаснику бойових дій в кількості 42 днів у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за період з 16 листопада 2017 року по день ухвалення судового рішення у справі, який на день пред`явлення позовної заяви становить 401232 грн 14 коп;
-                     стягнути з Військової частини НОМЕР_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 35000 грн 00 коп.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:
-          визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період з 2015 по 2017 рік як учаснику бойових дій, в кількості 42 календарних дня, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас;
          -          зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період з 2015 по 2017 рік як учаснику бойових дій в кількості 42 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на день звільнення з військової служби – 15 листопада 2017 року.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині визначення періоду, за який позивачу належить виплатити грошову компенсацію. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України лише у період з 22 червня 2016 року до 15 листопада 2017 року. 
Відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.  
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року – змінити, виходячи з такого. 
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_2 в період з 26 березня 2015 по 26 травня 2015 року ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою Військової частини – польова пошта НОМЕР_3 від 27 травня 2015 року № 83.
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2016 року № 117 було прийнято на військову службу за контрактом та зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на посаду командира 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення (на бронетранспортерах) (ВОС 100182П).
Зазначений контракт було припинено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2017 року № 334.
Позивач звернувся до Командувача Національної гвардії України та командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо, зокрема, виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.
Листом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2020 року № 18/11-1672-К-71/1 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для виплати зазначеної грошової компенсації. 
Не погоджуючись із такою бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2017 роки, а обов`язок щодо виплати такої компенсації покладений саме на Військову частину НОМЕР_1 .
Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд  апеляційної інстанції  переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами  та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів враховує, що відповідач не заперечує проти висновків суду першої інстанції про те, що позивачем зберігається право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки навіть в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям.
Військова частина НОМЕР_1 не погоджується виключно з тим, що на неї покладено обов`язок виплатити відповідну компенсації за 2015 рік, в той час як ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом лише у 2016-2017 роках. 
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений  наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок).
Особливості виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби визначені у розділі XXXI Порядку.
Згідно з п. 3 розділу XXXI Порядку у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Зазначена норма права пов`язує виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, саме із звільненням з військової служби.
Таким чином виплата такої грошової компенсації здійснюється за останнім місцем проходження військової служби. У разі повторного прийняття на військову службу, особа знову набуває право на відпустку або отримання грошової компенсації у разі не реалізації такого права на момент звільнення. 
Відповідно при звільненні з військової служби згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2017 року № 334 ОСОБА_1 має право на отримання за останнім місцем служби компенсації за дні додаткової відпустки, які не були ним використані за проміжок часу, який обчислюється з моменту прийняття на військову службу згідно з наказом від 22 червня 2016 року № 117 до дня звільнення з військової служби.
Дослідивши наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2016 року № 117, колегія суддів встановила, що позивача було прийнято на військову службу за контрактом із запасу (не за переведенням з іншої військової частини чи в інший спосіб, за якого військова служба не припинялася, а саме із запасу).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач дійсно проходив військову службу у 2015 році, однак у складі іншої військової частини. Зокрема, згідно із записами у військовому квитку НОМЕР_5 ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до Військової частини ПП НОМЕР_3 відповідно до наказу від 10 травня 2015 року № 10 та звільнений з військової служби наказом від 26 травня 2015 року № 26.
Таким чином, за отриманням компенсації за невикористані у 2015 році дні додаткової відпустки ОСОБА_1 належало звернутися саме до Військової частини ПП НОМЕР_3 .
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для зміни резолютивної частини рішення суду від 11 жовтня 2021 року в частині визнання періоду, за який належить виплачувати грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпуски. 
Колегія суддів враховує, що у прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить зазначити період проходження служби позивачем з 22 червня 2017 року по 15 листопада 2017 року, однак згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2016 року № 117 ОСОБА_1 було прийнято на військову службу саме 22 червня 2016 року. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року – змінити, зазначивши, період, за який позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпуски – 2016-217 роки. 
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України – задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року – змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини в такій редакції: 
«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , військова частина, код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період з 2016 року по 2017 рік як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на день звільнення з військової служби – 15 листопада 2017 року».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                                А.М. Горяйнов 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк    

          Л.Т. Черпіцька