П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4093/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
25 липня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
          23.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції  у Вінницькій області (далі ГУ НП  у Вінницькій області), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Вінницькій області від 19.04.2022 року №395, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог          ч.1, п.1,2,8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1, 2 ч.1 ст.18 ЗУ "Про Національну поліцію" та абз.1,12 п.1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України, що виразились  у невиході на службу без поважних причин.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду  від 24 травня 2022 позовну заяву повернуто позивачу, з підстав визначених п.5 ч.4 ст.269 КАС України.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу. 
В обгрунтуванні апеляційної скарги зокрема зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зловживання позивачем процесуальними правами, яке полягає у поданні останнім декількох позовів до одного і того самого відповідача, з тим самим предметом та з однакових підстав, оскільки одночасно з поданням цього позову, ОСОБА_1 подав заяву про відкликання попереднього.  
12.07.2022 від відповідача, через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив  відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
За правилами п.3 ч.1 ст.294 та ч.2 ст.312 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.05.2022 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли  матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ НП  у Вінницькій області, в якій останній просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Вінницькій області від 19.04.2022 року №395, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ч. 1, п. 1, 2, 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1, 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію" та абз. 1, 12 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України, що виразились  у невиході на службу без поважних причин.
Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року у справі за вищевказаним позовом (№ 120/4093/22-а) визначено головуючого суддю   ОСОБА_2 . 
В той же час, суддею Заброцькою Л.О. із даних АС "Діловодство спеціалізованого суду" Вінницького окружного адміністративного суду з`ясовано, що   ОСОБА_1 19.05.2022 подав до Вінницького окружного адміністративного суду інший адміністративний позов                           (справа № 120/4001/22-а) до цього самого відповідача (Головного управління Національної поліції  у Вінницькій області), в якому  просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП у Вінницькій області від 19.04.2022 року № 395, яким до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ч.1, п. 1, 2, 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ “Про Національну поліцію” та абз. 1,12 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України, що виразились у невиході на службу без поважних причин;
- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника ГУНП у Вінницькій області від 25.04.2022 № 54 о/с про звільнення із займаної посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ “Про національну поліцію” у зв`язку із реалізацією вищевказаного дисциплінарного стягнення;
-поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області;
-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького окружного адміністративного суду від 19.05.2022 року в справі № 120/4001/22-а визначено головуючого суддю Вільчинського О.В.
23.05.2022 ОСОБА_1 подано заяву про відкликання позовної заяви в адміністративній справі №120/4001/22-а. 
При цьому, в той же день 23.05.2022 року, одночасно із поданням заяви про відкликання позовної заяви у справі №120/4001/22-а, ще до прийняття судом процесуального рішення за вказаною заявою, позивачем подано до суду два окремих позови до ГУ НП у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУ НП у Вінницькій області від 19.04.2022 року №395, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ч. 1, п. 1, 2, 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1, 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію" та абз. 1, 12 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України, що виразились у невиході на службу без поважних причин.        ( адміністративна справа №120/4093/22-а) та про визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 25.04.2022 № 54 о/с про звільнення із займаної посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ “Про національну поліцію” у зв`язку із реалізацією вищевказаного дисциплінарного стягнення;  поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу ( адміністративна справа №120/4094/22-а).
Враховуючи факт подання  позивачем до Вінницького окружного адміністративного суду двох однакових за змістом позовних заяв до того самого відповідача, з однаковим предметом та підставами спору, суд першої інстанції констатував зловживання заявником своїми процесуальними правами, що виразилася у застосуванні ним маніпулятивних дій автоматизованим розподілом справ між суддями, та ухвалою від 24.05.2022 повернув позову заяву ОСОБА_1 .
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
В той же час, ч.2 ст.44 КАС України регламентовано, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 45 КАС України зловживанням процесуальними правами є подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, що має місце у даному випадку.
Частиною 1 статті 45 КАС України установлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Колегія суддів звертає увагу на те, що саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.
Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
З матеріалів справи з`ясовано та не заперечується самим же апелянтом в апеляційній скарзі, що клопотання про відкликання позовної заяви у справі №120/4001/22-а подано одночасно з позовною  заявою про  визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУ НП у Вінницькій області від 19.04.2022 року №395 (адміністративна справа №120/4093/22-а).
Тобто, позов по справі №120/4093/22-а предмет спору у якому аналогічний одній із позовних вимог по справі № 120/4001/22-а, поданий ще до прийняття судом процесуального рішення за  клопотанням про відкликання позовної заяви у справі № 120/4001/22-а.
За змістом п. 5 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява підлягає поверненню позивачеві якщо останнім подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. 
Отже, зважаючи на наявність у системі діловодства Вінницького окружного адміністративного суду на момент подання позову у справі № 120/4093/22-а позовної заяви, яка містить аналогічну позовну вимогу (справа № 120/4001/22-а) по якій на час вирішення питання про відкриття провадження у справі № 120/4093/22-а не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви у даній справі, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 45, 139, 145, 149, 242, 243, 250, 269, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.