ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/4632/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,       
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області     на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р. (суддя Артоуз О.О.) в адміністративній справі №280/4632/21 за позовом     Фермерського господарства "Корнієнко М.С."     до     Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-     

В С Т А Н О В И В:

          Фермерське господарство «Корнієнко М.С.»   звернулось до суду з позовом, в якому  просило скасувати податкове повідомлення-рішення № 00062130901, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області 15.12.2020, яким за порушення частин 1, 8, 16 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" застосовано штраф на суму 500000 грн.
          В обґрунтування позову позивач послався на те, що   на час проведення фактичної перевірки (22.10.2020) він мав   відповідну ліцензію, видану 22.07.2020 терміном дії до 22.07.2025. До отримання ліцензії він не зберігав пальне у стаціонарних ємностях. Висновок відповідача про зберігання позивачем палива у таких ємностях   ґрунтується на припущеннях. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, позов задоволено.
          В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Скаржник наполягає на правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки факт придбання позивачем дизельного палива позивачем не оскаржується. На переконання контролюючого органу, до 22.07.2020 (до отримання ліцензії) позивач зберігав пальне без відповідної ліцензії, підтвердження чого є його заява на отримання ліцензії та даними бухгалтерської звітності (субрахунок 203 "Палива").
          У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване. Позивач вказує, що до отримання ліцензії стаціонарні цистерни для зберігання пального ним не використовувались. Фактична перевірка була проведена відповідачем після отримання позивачем відповідної ліцензії, тому висновок контролюючого органу про зберігання позивачем пального до 22.10.2020 грунтується на припущеннях.
          У судовому засіданні представник скаржника просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.
          Позивач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи,  до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив. 
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
          З 22.10.2021 ГУ ДПС у Запорізької   області провело фактичну перевірку Фермерського господарства «Корнієнко М.С.» тривалістю 10 діб з питання   здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, зберіганні та транспортуванні пального; наявності супровідних документів на товар (прибуткових, товарно-транспортних, видаткових та акцизних накладних),   виявлення порушень у сфері виробництва і обігу пального на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій   області від 20.10.2020 №203-п та направлень на перевірку від 20.10.2020 № 313, 312.Перевірку проведено за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Ясна Поляна, провулок Жовтневий, 1. За результатами перевірки складений акт про результати фактичної перевірки № 314/08/01/09/30951904 від 22.10.2020, яким зафіксоване порушення позивачем  ч.1, ч.8 та ч. 16 ст. 15 Закону України   «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,   алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-BP (далі за текстом - Закон № 481/95-BP), у зв`язку із зберігання в період з 01.07.2019 по 21.07.2020   пального без наявності ліцензії на право зберігання пального. З акту вбачається, що під час перевірки відповідачем використані вибіркові данні бази даних ІС «Податковий блок», обігово-сальдові відомості   по руху палива за 2019 та 2020 рік, документи на придбання палива, акти списання палива.   Також зазначено, що   в ході проведення фактичної перевірки, 22.10.2020 встановлено, що за місцем провадження діяльності зі зберігання пального за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Ясна Поляна, пров. Жовтневий буд. 1 в закритому приміщенні знаходяться резервуари, в яких зберігається дизельне паливо. 15.12.2020 на підставі акту фактичної перевірки № 314/08/01/09/30951904 від 22.10.2020 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № 00062130901 (далі за текстом «Податкове повідомлення-рішення») про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у   розмірі 500  000,00 грн за підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України   і абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону № 481/95-BP за зберігання пального без наявності ліцензії. Позивач, вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій. 
          Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з наступних підстав.
          Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - так само) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500 000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.
          Згідно з частиною першою статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
          За змістом частини восьмої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
          Частиною тридцять другою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
          Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких встановлений частиною тридцять восьмою цієї статті.
          Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону №481/95-ВР).
          При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі. Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).          
          Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:          зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
          Однак, Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.
          Закон №481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію.
          Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 (справі №540/4291/20) застосував норми статтей 15, 17 Закону №481/95-ВР у подібних правовідносинах у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України і дійшов до висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлені як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.
          Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.
          Саме такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 29 червня 2022 р. у справі №200/11016/20-а.
          Як встановлено судом першої інстанції, фактична перевірка проведена контролюючим органом 22 жовтня 2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 . 
          Однак, з 22 липня 2020 р. позивач має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) терміном дії до 22 липня 2025 р. (т. 1 а.с.19). Адреса місця зберігання - Запорізька обл., Оріхівський район, с. Ясна Поляна, провулок Жовтневий, буд. 1. 
          Відтак, висновок контролюючого органу, зроблений під час фактичної перевірки,  про зберігання позивачем пального без отримання відповідної ліцензії спростовано належним та допустимим доказом.
          Відповідач обґрунтовує правомірність застосування до позивача штрафної санкції наявність на "балансі" пального до отримання ліцензії, однак, враховуючи наведений вище правовий висновок Верховного Суду, а також не встановлення цієї обставини безпосередньо під час проведення фактичної перевірки, колегія суддів вважає такий висновок неспроможним.  
          Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р. в адміністративній справі №280/4632/21 - залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 06 липня 2022 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          Повний текст постанови складено 12 липня 2022 р.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий