Дата документу 26.07.2022 Справа № 335/6034/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/6034/21        Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/473/22        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.
       Крилової О.В.
при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про припинення трудового договору, зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення, зобов`язання відповідача внести запис про звільнення до трудової книжки позивача, та повернення позивачу трудової книжки, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату, відшкодування моральної шкоди та нарахування середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення у зв`язку з затриманням трудової книжки та заборгованості по виплаті заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального КП «Облводоканал» Запорізької міської ради про припинення трудового договору, зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення, зобов`язання відповідача внести запис про звільнення до трудової книжки позивача, та повернення позивачу трудової книжки, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату, відшкодування моральної шкоди та нарахування середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення у зв`язку з затриманням трудової книжки та заборгованості по виплаті заробітної плати.
В обґрунтування своїх вимог  ОСОБА_1 зазначав, що з 02 грудня 2009 року він працював в КП «Облводоканал» ЗОР на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення. 
У зв`язку із систематичним порушенням законодавства України про працю з боку працедавця - КП «Облводоканал» ЗОР, яке полягає у несвоєчасній виплаті заробітної плати, 24 травня 2021 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення його з посади з 26 травня 2021 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником умов трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та надав начальнику Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення КП «Облводоканал» ЗОР Дяченко І.А. 
Однак, той відмовив у її прийнятті та запропонував подати заяву безпосередньо до головного офісу КП «Облводоканал» ЗОР у м. Запоріжжі, що й було здійснено позивачем того ж дня. Факт відмови у прийнятті заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КзПП України, було зафіксовано патрульною поліцію. 
Після вказаних подій, КП «Облводоканал» того ж дня сплатив частину заборгованості по заробітній платі за березень та квітень 2021 року в сумі 12933,94 грн. 
Під час подання вищевказаної заяви Відповідачу, секретар КП «Облводоканал» ЗОР замість того щоб зареєструвати її, перенаправила позивача до директора з юридичних та загальних питань КП «Облводоканал» ЗОР Прохорова Р.С., який відмовив у прийнятті заяви, розірвавши її, з погрозами про звільнення за прогул (п.4 ст.40 КЗпП) та знищенням трудової книжки ОСОБА_1 .
У зв`язку з відмовою у прийнятті заяви про звільнення, 24 травня 2021 року позивач направив заяву про звільнення на адресу КП «Облводоканал» ЗОР засобами поштового зв`язку. Маючи глибоке передчуття, що підприємство навмисно відмовиться від прийняття надісланого листа, 25 травня 2021 року ОСОБА_1 додатково повідомив Запорізьку обласну раду, яка є власником підприємства КП «Облводоканал» ЗОР, з проханням вирішити його питання щодо звільнення з посади з 26 травня 2021 року.
Після надання листа та заяви до Запорізької обласної ради, представник підприємства, 25 травня 2021 року, о 18-13 отримав надісланий ним лист з заявою про звільнення, але в день який зазначено позивачем про звільнення, ОСОБА_1 не було надано ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки, а також не проведено виплати усієї заборгованості по заробітній платі, та компенсації за невикористану відпустку, в тому числі, виплати вихідної допомоги, згідно зі статтею 44 КЗпП України, у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Натомість, 29 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав відповідь від Відповідача про те, що його заява зареєстрована за вхідним номером № 1122 від 25 травня 2021 року. КП «Облводоканал» ЗОР в особі директора з юридичних та загальних питань КП «Облводоканал» ЗОР Прохорова Р.С., зазначив, що відмовляється звільняти позивача із займаної посади у зв`язку з відсутністю порушень щодо виплати заробітної плати та зазначив, що формулювання звільнення на підставі ч.3.ст.38 КЗпП України є неправильними та не відповідають фактичним обставинам.
При цьому директором з юридичних та загальних питань КП «Облводоканал» ЗОР Прохоровим Р.С. було підписано акт перевірки ГУ Держпраці у Запорізькій області про порушення Відповідачем норм діючого законодавства України про працю АКТ від 28-04-21 № ЗП15/127/АВ/П-ЗП596/127/АВ/П-ЗП2317/127/АВ в якому зазначено, що на підприємстві виявлено порушення вимог законодавства, зокрема, порушення строків виплати заробітної платні, які встановлені чинним законодавством. 
Не отримавши наказу про звільнення, трудової книжки, вихідної допомоги, 27 травня 2021 року ОСОБА_1  направив заяву до ГУ Держпраці у Запорізькій області про порушення Відповідачем норм діючого законодавства України про працю, в частині порушення виплати заробітної плати та відмови Відповідачем видати йому трудову книжку. Але, на момент подачі позовної заяви, ані остаточного розрахунку, ані трудової книжки, ані вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату  ОСОБА_1  так і не отримав. 
Таким чином, у зв`язку з порушенням законних вимог щодо звільнення, видачі трудової книжки та виплати заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: 
- припинити трудові відносини ОСОБА_1 з КП «Облводоканал» шляхом розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України; 
- зобов`язати КП «Облводоканал» ЗОР видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення на підставі, зазначеній у заяві від 24 травня 2021 року, - ч. 3 ст.38 КЗПП України (звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору);
зобов`язати КП «Облводоканал» ЗОР внести запис про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 , звільнений з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України»;
повернути ОСОБА_1 трудову книжку;
стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 10017,11 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3976,69 грн;
стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15717,24 грн;
стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38419,92 грн;
стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 38419,92 грн;
стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 30000 грн. 
стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на користь ОСОБА_1 , суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у цій справі залишено без розгляду.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків. Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги акти Держпраці від 24 лютого 2021 року та від 28 квітня 2021 року про фіксацію систематичних порушень відповідачем норм чинного законодавства з виплати заробітної плати.
Крім того, скаржник надав до апеляційного суду заяву про визначення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та суми середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки. 
КП «Облводоканал» ЗОР надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Марчевський Д.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити її з підстав, наведених у скарзі.
Представник КП «Облводоканал» ЗОРБалховітіна Л.Г. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних  вимог, суд першої інстанції  виходив з того, що обов`язок роботодавця звільнити працівника за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, виникає якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань, зокрема при затримці виплати заробітної плати. Однак будь-яких порушень законодавства про працю або умов колективного чи трудового договору з боку відповідача суд не встановив, а будь-яких інших заяв про звільнення на адресу відповідача не надходило,що свідчить про бажання позивача і в подальшому працювати на підприємстві. 
Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, з 02 грудня 2009 року займає посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідні мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення КП «Облводоканал» ЗОР.
24 травня 2021 року позивач подав письмову заяву на ім`я Генерального директора КП «Облводоканал» ЗОР про звільнення з 26 травня 2021 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та виплату вихідної допомоги, згідно зі ст. 44 КЗпП України, у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю, яка обґрунтована наявністю заборгованості по заробітній платі понад три місяці.
Листом відповідача від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про відмову у звільненні на підставах, зазначених ним у заяві, у зв`язку з відсутністю порушень роботодавця. Відмова КП «Облводоканал» ЗОР у звільненні ОСОБА_1 обґрунтована відсутністю підстав для звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та не встановленням порушення чинного законодавства про працю України та умов колективного договору, а саме: невиконання обов`язків щодо виплати заробітної плати (а.с. 43).
Згідно з матеріалами справи, 25 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до Запорізької обласної ради листа про порушення КП «Облводоканал» ЗОР норм чинного законодавства України з проханням вирішити питання про його звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП (а.с. 177). 
25 травня 2021 року ОСОБА_1 подав скаргу до Головного управління Держпраці у Запорізькій області щодо порушення відповідачем норм чинного трудового законодавства України.
Листом від 23 червня 2021 року № 08/02.8-05/6583 ГУ Держпраці у Запорізькій області відповіло ОСОБА_1 на його звернення від 25 травня 2021 року, в якому підтверджує що «за результатами заходу контролю було встановлено порушення КП «Облводоканал» ЗОР строків виплати заробітної плати, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ № 108» Серед іншого зазначається, що в ході інспекційного відвідування встановлено, що скаржник не є звільненим працівником та станом на 22 червня 2021 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, та повідомляться, що за результатами інспекційного відвідування складено акт, керівнику підприємства видано припис на усунення виявлених порушень, та ГУ вирішується питання про притягнення посадових осіб до відповідальності.
У ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 04 червня 2021 року КП «Облводоканал» ЗОР повністю погасило заборгованість по заробітній платі перед працівником ОСОБА_1 , станом на 04 червня 2021 року підприємство повністю розрахувалося перед працівником та не має заборгованості з виплати заробітної плати, що підтверджується довідкою і не заперечувалось позивачем. Однак, суд не звернув уваги на те, що цей факт ніяк не свідчить про відсутність порушень роботодавцем законодавства про працю станом на дату подання скаржником заяви про звільнення – 24 травня 2021 року. Навпаки: те, що відповідач виплатив заборгованість із заробітної плати позивачу тільки після його звернення до суду за захистом своїх порушених прав свідчить про наявність порушень з виплати заробітної плати станом на 24 травня 2021 року – день написання заяви про звільнення скаржником.
Проте суд першої інстанції не взяв до уваги листи ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, ГУ Держпраці у Запорізькій області, у яких він звертається до зазначених органів у зв`язку з відмовою відповідача, та відповідь на них.
Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у цій справі залишено без розгляду на підставі його заяви, оскільки вказана заборгованість була виплачена відповідачем. 
Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що факт сплати КП «Облводоканал» ЗОР заборгованості по заробітній платі позивачу уже під час розгляду справи в суді підтверджує факт наявності такої заборгованості, що порушувало норми трудового законодавства на момент звернення ОСОБА_1 до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-7 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на Акт Держпарці від 22 червня 2021 року № ЗП 4200/1152/АВ та лист СП ВП № 2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області від 03 червня 2021 року, надає їх копії, а також зазначає, що вказані докази надавав при розгляді справи в суді першої інстанції, але суд їх до уваги не взяв. Просив долучити до матеріалів справи вищевказані докази та дослідити їх при розгляді апеляційної скарги (а.с. 162). Зважаючи на те, що матеріали справи містять копії вказаних документів (а.с. 27, 80), поданих позивачем до суду першої інстанції під час розгляду справи, колегія суддів приймає вказані докази, адже вони підтверджують факти, на які посилається скаржник, та є істотними для правильного та всебічного розгляду справи.
Так, листом від 23 червня 2021 року № 08/02.8-05/6583 ГУ Держпраці у Запорізькій області відповідає ОСОБА_1 на його звернення від 25 травня 2021 року та підтверджує що «за результатами заходу контролю було встановлено порушення КП «Облводоканал» ЗОР строків виплати заробітної плати, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ № 108» Серед іншого зазначається, що в ході інспекційного відвідування встановлено, що скаржник не є звільненим працівником та станом на 22 червня 2021 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, та повідомляться, що за результатами інспекційного відвідування складено акт, керівнику підприємства видано припис на усунення виявлених порушень, та ГУ вирішується питання про притягнення посадових осіб до відповідальності.
Відповідно до ст.. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України).
Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до статті 38 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, що спонукають працівника до розірвання цього договору, їх працівник визначає самостійно. У разі якщо зазначені працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити в розірванні трудового договору, але не має права розірвати цей договір на інших підставах, які працівником не вказувалися.
Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 та від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц
Розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Особливістю розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору.
Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору.
Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства з боку роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Суд першої інстанції належним чином не перевірив твердження позивача про те, що він безпосередньо звертався до підприємства із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та лише після відмови роботодавця від прийняття цієї заяви направив їх поштою.
З`ясування указаних обставин справи має значення для правильного вирішення спору, оскільки за змістом ст.. 38 КЗпП України у разі, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору за ініціативою працівника власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Згідно ч. ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У ході апеляційного перегляду справи встановлено, що відповідачем допускалося невиконання вимог трудового законодавства, порушувались права і законні інтереси позивача у сфері трудових відносин, що є підставою для припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст.38 КЗпП України та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1  з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення на підставі, зазначеній у заяві від 24 травня 2021 року за ч.3 ст. 38 КЗпП з 26 травня 2021 року; зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1  належно оформлену трудову книжку. 
А отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки також підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Ст. 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 5 сг. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Як зазначає Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своєму рішенні від 16.01.2008 року «Про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, витрат на правову допомогу», - вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає нормам чинного законодавства, а саме положенню ст. 117 КЗпП України.
За змістом п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 року, - Оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі та за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Враховуючи, що відповідачем до сьогодні не проведений повний розрахунок при звільненні та не видано трудову книжку, позивачем уточнено суми середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу), суд враховує надані до матеріалів справи докази та розрахунок позивача від 22 лютого 2022 року.
Відповідно до приписів Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, розрахунок середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу) складається:
- за березень 2021 року: нарахована заробітна плата 5821,20 грн - фактична кількість відпрацьованих робочих днів, що підтверджується розрахунковими листами (доданих до позову) -10 днів 
- за квітень 2021 року: 4656,96 грн та 8 днів.
Всього: 10478,16 за 18 днів.
5821,20 грн - розмір посадового окладу за календарний місяць березень 2021 року з урахуванням відпрацьованих днів (часів), що нарахований ОСОБА_1 
4656,96грн. - розмір посадового окладу за календарний місяць квітень 2021 року з урахуванням відпрацьованих днів (часів), що нарахований ОСОБА_1 . 
Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає:
10 478,16 грн. (нарахована заробітна плата за березень - квітень 2021 року) / 18 днів (відпрацьовані дні за березень - квітень 2021 року) = 582,12 грн. 
Період затримки видачі трудової книжки (вимушений прогул) з 27 травня 2021 року (наступний день після звільнення позивача) до 22 лютого 2022 року (подання позивачем заяви про остаточний розрахунок цих позовних вимог) – 187 днів.
Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу) з 27 травня 2021 року до 22 лютого 2022 року складає:
582,12 грн. х 187 робочих днів = 108 856,44грн. (сто вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 44 копійки), у тому числі з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Відповідно до правової позиції ВП ВС України в справі № 810/451/17 від 13 травня 2020 року та правовою позицією ВП ВС України в справі № 821/1083/17 від 26 січня 2020 року, під належними працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги ту обставину, що відповідачем окрім заробітної плати, заборгованість по якій він погасив лише в червні 2021 р., не виплаченими залишаються інші виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення: компенсація за невикористані дні відпустки, позовна вимога про стягнення компенсації за невикористану відпустку також підлягає задоволенню. Як доказ для її розрахунку колегія суддів бере до уваги копію довідки КП «Облводоканал» ЗОР від 31 травня 2021 року (а.с. 86), згідно якої ця сума становить 3281,10 грн.
При цьому колегія судів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, оскільки неможливо застосувати при звільненні одночасно положення ст. 117 та ст. 235 КЗпП України, якими передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку, тобто подвійне стягнення середнього заробітку буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.
З урахуванням того,що по справі доведено порушення з боку відповідача вимог трудового законодавства щодо виплати заробітної плати і саме вказана обставина є підставою для припинення трудових відносин ,на підставі вимог ст.ст.38,44 КЗпП України обґрунтованими є вимоги щодо стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15717,24 грн.
Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.
Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
З урахуванням викладеного, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що внаслідок не проведення повного розрахунку при звільненні, неотриманні трудової книжки та неможливістю тривалий час працевлаштуватись, позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів визначає у 5000 грн.
Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1  про зобов`язання відповідача видати наказ про його звільнення з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення на підставі, зазначеній у заяві від 24 травня 2021 року за ч.3 ст. 38 КЗпП з 26 травня 2021 року; в частині зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1  належно оформлену трудову книжку; стягнення  на користь  ОСОБА_1  вихідної допомоги при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15717,24 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 3281,10 грн.в частині стягнення з відповідача на користь позивача  середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 108856,44 грн.; в частиністягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн.,в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат судового збору в сумі 908 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав, визначених ч. 4 ст. 267 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 рокуу цій справі – скасувати, прийняти нову постанову, якою:
«Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про припинення трудового договору, зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення, зобов`язання відповідача внести запис про звільнення до трудової книжки позивача, та повернення позивачу трудової книжки, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату, відшкодування моральної шкоди та нарахування середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення у зв`язку з затриманням трудової книжки та заборгованості по виплаті заробітної плати – задовольнити частково.
Зобов`язати Комунальне підприємство «Облводоканал» Запорізької обласної ради видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення на підставі, зазначеній у заяві від 24 травня 2021 року за ч.3 ст. 38 КЗпП з 26 травня 2021 року.
Зобов`язати Комунальне підприємство «Облводоканал» Запорізької обласної ради внести запис про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 - звільнений з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці «Водопровідній мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України» з 26 травня 2021 року та повернути трудову книжку.
Стягнути з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15717,24 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот сімнадцять гривень двадцять чотири копійки) та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3281,10 грн (три тисячі двісті вісімдесят одна гривня десять копійок).
Стягнути з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 108856,44 грн (сто вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень сорок чотири копійки)
Стягнути з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень)
Стягнути з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 суму витрат судового збору в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.»
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 04 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: