ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/29079/21
Провадження № 22-ц/4820/817/22

       Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Козак І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/29079/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 від 12 грудня 2011 року з 10 год до 11 год 02 грудня 2021 йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні його прав та перенесених моральних стражданнях. ОСОБА_1 вказує, що наслідком невиконання рішення суду є порушення його: конституційного права як споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності; права приватної власності на паспортну книжечку, адже документ є майном в розумінні цивільного законодавства; права на справедливий суд; права правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, що були ним понесені на відновлення порушених прав; права на судовий захист, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист. Позивач вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди у 143 000 000 000 грн є достатнім покриттям його порушених прав та моральних страждань, тому і просив суд стягнути з Держави Україна таку моральну шкоду, завданої порушенням його прав при зумисному невиконанні рішення суду посадовими і службовими особами відповідача у справі №2270/14181/11 з 10 год до 11 год 02 грудня 2021 року.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що правовий конфлікт між сторонами виник з факту невиконання постанови суду від 12 грудня 2011 року у справі №2270/14181/11, що є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку ч. 1 ст. 23 ЦК України та ст. 56 Конституції України. Також, ОСОБА_1 зазначає, що відмова суду стягнути моральну шкоду є стимулом правопорушника продовжувати правопорушення, а відповідно з прецедентною практикою ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. І судом не надано оцінки наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду та не визначено, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що визначені законодавством. 
Крім того, постановлення, на думку позивача, незаконного рішення, не є здійсненням правосуддя і завдає шкоди державному суверенітету. 
Також, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, встановлені судовими рішення у справах №686/8422/20, №686/13784/21 та 686/4032/21. 
Позивач посилається на неврахування судом першої інстанції те, що правопорушник встановлений рішеннями суду і саме на нього покладається обов`язок доказування факту виконання судового рішення і, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди не є співмірним правопорушенню. 
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу Управління ДМС в Хмельницькій області погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Представник вказує, що ОСОБА_1 у 2012 році отримав новий паспорт, що ним не заперечувалося у справі № 2270/14181/11, однак останній вважає за можливе вимагати вклеїти фотокартку у паспорт, якого вже не існує, що також встановлено судом під час розгляду справи № 560/162/19. Апелянтом не зазначено, в чому полягає завдана шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та відсутні докази на підтвердження цих обставин. Відповідач зазначає, що апелянту видано новий паспорт, тобто відновлено його порушене право.
Учасник справи та представник учасника справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. 
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 у справі №2270/14181/11, що набрала законної сили 10.05.2012, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
20.11.2012 на підставі заяви позивача на ім`я ОСОБА_1 був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який власноручно ним отриманий.
Судами різних інстанцій протягом 2012 - 2014 років вирішувались численні питання по заявах та скаргах позивача у справі №2270/14181/11, зокрема про роз`яснення судового рішення, заміну сторони виконавчого провадження.
Крім цього, постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №33223826 від 28.12.2018 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11 виданого 11.06.2012.
ОСОБА_1 оскаржував постанову про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 №ВП33223826, однак згідно ухвали суду від 05.02.2019 у справі №560/162/19 його позовну заяву повернуто, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та узгоджуються із матеріалами справи.
Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до положень частини 1, 3, 5 та пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З огляду на частину 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
При вирішенні спору розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінивши у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем усіх складових цивільного правопорушення: заподіяння йому державою Україна моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення по справі № 2270/14181/11 за період з 10.00 год. по 11.00 год. 02 грудня 2021 року, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди. 
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.
Аргументи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права є голослівними, адже суд при вирішенні позову ОСОБА_1 керувався положеннями ст. ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 12, 13 ЦПК України.
Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги факти, які встановлені судовими рішеннями по справах №686/8422/20, №686/13784/21 та 686/4032/21, що є порушенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі позивач вимагає відшкодування моральної шкоди, заподіяної невиконанням рішення суду по справі № 2270/14181/11 саме з 10 год по 11 год 02 грудня 2021 року у розмірі 143 000 000 000 грн. І саме у цій справі позивач, відповідно до процесуального законодавства (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) мав би довести факт заподіяння йому моральної шкоди, її розмір та наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та фактично зводяться до обґрунтувань позовної заяви, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай