Ухвала
 
05 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 569/16951/20
провадження № 61-6263ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Виробничо-конструкторське об`єднання «МААНС» на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 
18 травня 2021 року та  постанову Волинського апеляційного суду від 06 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Виробничо-конструкторське об`єднання «МААНС» про скасування наказу про звільнення та притягнення до дисциплінарної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
08 липня 2022 року Приватне підприємство «Виробничо-конструкторське об`єднання «МААНС» (далі - ПП «ВКО «МААНС») звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для надання суду заяви про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, в якій зазначити підстави для поновлення строку, разом із належними доказами на підтвердження обставин, що перешкоджали подати касаційну скаргу до 06 липня 2022 року;
подання до Верховного Суду підписаної касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду 20 липня 2022 року до Верховного Суду від    ОСОБА_2 надійшла заява про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, касаційна скарга у новій редакції, у якій підставою касаційного оскарження судових рішень ПП «ВКО «МААНС» зазначає пункт 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
ПП «ВКО «МААНС» зазначає, що суди в оскаржених судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі № 336/795/21.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Разом з цим зміст постанови Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі 
№ 336/795/21 свідчить, що вона постановлена не у подібних правовідносинах.
У справі № 336/795/21 суди встановили, що позивач самовільно, без погодження з роботодавцем, не вийшов на роботу 30 вересня 2020 року, тобто вчинив прогул, у зв`язку з чим його звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є законним. Сам по собі факт написання заяви, в якій ОСОБА_1 повідомив роботодавця про його перехід на дистанційний режим роботи, не є підставою для невиходу на роботу, оскільки такий режим роботи повинен бути належним чином узгоджений та оформлений (наказом або розпорядженням). Посилання позивача у касаційній скарзі про його перебування на самоізоляції, як контактної особи, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не взято до уваги, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження того, що він контактував із ОСОБА_2 , в якого 25 вересня 2020 року виявлено позитивний результат на показник SARS-CoV-2, не надано, а також не підтверджено, що він є його членом сім`ї або близьким родичом. Інших доказів на підтвердження невиходу на роботу з поважних причин ОСОБА_1 суду не надано та таких причин не зазначено.
У цій справі позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ від 
31 липня 2020 року №196-ВК про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ від 31 липня 2020 №197-ВК про звільнення його з роботи техніка з планування за п. 4 ст. 40 КЗПП України. 
Суди врахували обставини, які встановлені у справі № 569/9738/20, в якій рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено; визнано трудові відносини між ОСОБА_1 та ПП «ВКО «МААНС» припиненими з 05 травня 2020 року, у зв`язку із звільненням з посади техніка з планування за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.  
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також скаржник не обґрунтував який саме відсутній висновок Верховного Суду та щодо якої норми права у подібних правовідносинах.
При цьому формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не може бути підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 400 ЦПК України).
В іншій частині доводи скаржника в цій частині зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), та не є самостійною підставою (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) для відкриття касаційного провадження, оскільки заявлена у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, не визнана обґрунтованою.
З огляду на зазначене, недоліки, вказані в ухвалі Верховного Суду від 20 липня 2022 року, не усунуто. 
Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-конструкторське об`єднання «МААНС» на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2021 року та  постанову Волинського апеляційного суду від 06 червня 2022 року у справі № 569/16951/20 вважати неподаною та повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      Є. В. Краснощоков