ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4418/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 квітня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.
розглянувши у порядку письмого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 04.10.2017 до 28.02.2018 із застосуванням базового місяця  січень 2008 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 04.10.2017 до 28.02.2018 із застосуванням базового місяця  січень 2008 року в сумі 20192,70 грн. із відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією ПДФО;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 до 31.10.2018 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення 4463,15 грн. з 01.03.2018 до 31.10.2018 в сумі 33705,17 грн. із відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією ПДФО;
- зобов`язати відповідача подати суду звіт про виконання рішення суду.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася йому індексація грошового забезпечення в період проходження військової служби відповідно до законодавства. Наголошував, що січень 2008 року повинен бути базовим для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. При цьому, на переконання позивача, питання розрахунку належної позивачу індексації грошового забезпечення не відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 до 28.02.2018.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 до 28.02.2018.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у визначенні базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 по 28.02.2018 включно та виплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 31.10.2018 та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апелянт наголошує, що повноваження державних органів не є дискреційними коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до положень  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 з 04.10.2017 до 31.10.2018.
На звернення позивача від 12.04.2021 стосовно виплати індексації грошового забезпечення з 04.10.2017 до 28.02.2018, доказів відповіді не надано.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а тому ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 по 28.02.2018 свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Водночас, відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд попередньої інстанції виходив з того, що розрахунок суми індексації відноситься до повноважень відповідача, та військовою частиною ще не було проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період.
Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованими виходячи з наступного.
За приписами частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Положеннями  статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  (далі - Закон №1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі  статтею 2 Закону №1282-ХІІ  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ  визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078  затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку  № 1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало  закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже,  закон  має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації та визначення конкретної суми індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та  Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» із зазначенням конкретної до виплати суми відсутні.
Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19. Такої ж позиції притримується Верховний Суд в ухвалах від 09 лютого 2021 року у справах № 140/11134/20, №560/4089/20.
Оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою    статті 233 КЗпП України.
Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  242,  308,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, колегія суддів,    -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 А.Ю. Кучма 

                                                                                          І.О. Лічевецький