УХВАЛА
10 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 140/5544/21
адміністративне провадження № К/990/10773/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П., Гімона М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року у справі № № 140/5544/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 №Ф-3086-52У, від 15.02.2019 №Ф3086-52У, від 14.05.2019 №Ф3086У, від 16.08.2019 №Ф-3086-52У, від 18.11.2019 №Ф-3086-52У; визнати протиправною бездіяльність щодо неповернення помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29 300,00 грн та зобов`язати підготувати висновок та вчинити інші необхідні дії, визначені Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів від 16.01.2016 за № 6, щодо повернення позивачу помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 300,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 №Ф-3086-52У, від 15.02.2019 №Ф3086-52У, від 14.05.2019 №Ф3086-52У, від 16.08.2019 №Ф-3086-52У, від 18.11.2019 №Ф-3086-52У, від 15.04.2021 №Ф-221737-52. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

До Верховного Суду через підсистему Електронний Суд надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року у справі № № 140/5544/21.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним. Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.

Суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження (частина 4 статті 12, частина 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257, 262 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Суд апеляційної інстанції враховуючи вимоги статті 311 КАС України розглянув справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником зазначено пункт 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а також підпункт а) частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтовуючи тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки позивачем самостійно були подані звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплачені кошти.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що посилання скаржника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є недоведеним, а стосується здебільшого переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19. Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає помилковість врахування судом першої інстанції такої правової позиції Верховного Суду та свідчить про необґрунтованість зазначеної скаржником підстави (пункт 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, судом не встановлені, таких застережень касаційна скарга також не містить. 

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 355, 359 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року у справі № № 140/5544/21.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді                                                                                                  І.А. Васильєва

                                                                                          В.П. Юрченко

                                                                                                  М.М. Гімон