ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2022 року           справа №200/8561/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 200/8561/21 (головуючий суддя І інстанції – Чучко В.М.), складене в повному обсязі 31 серпня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

                                                        з  ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії, які виразились у зменшенні коефіцієнта по заробітній платі при перерахунку пенсії у березні 2008 року та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати, який було призначено пр. первісному нарахуванні пенсії у розмірі 1,82744, починаючи з дати звернення до органу пенсійного фонду за перерахунком пенсії за віком, тобто з01.03.2008 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року замінено відповідача по справі Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, починаючи з березня 2008 року при перерахунку пенсії розмір індивідуального коефіцієнту зменшився з 1,82744 до 1,52177. 
Позивач вважає, що під час перерахунку позивачу пенсії відповідачем порушено ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що спричинило визначення позивачу пенсії в меншому розмірі.
Позивач та представник відповідача в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області (а.с. 4-5).
Листом від 11.11.2020 року № 0580-02-8/21486 відповідач повідомив позивача про складові, з яких визначався розмір його пенсії. Розмір пенсії за віком, обчислений за матеріалами пенсійної справи з урахуванням загального стажу 38 років 10 місяців 01 день (стаж враховано по 31.05.2009), в тому числі по СП №1 09 років та заробітної плати за період з 01.01.1977 по 31.12.1981 та з 01.10.2005 по 31.12.2007 (87 міс.) станом на 01.09.2017 складала 1794,06 грн. За змістом цього листа розмір пенсії позивача після масового перерахунку з 01.07.2020 року по теперішній час становить 4001,69 грн., з них:
Коефіцієнт стажу 0,47833 (574 міс., ст. 25 ЗУ),
Середньомісячний заробіток 7439,67 грн. (проіндексований середній заробіток за 2016 4888,83 грн. (4404,35 грн.*1,11), інд. к-т з-ку 1,52177), (ст. 40 ЗУ),
Розмір пенсії за віком 3558,62 грн. (ст. 27 ЗУ),
Доплата за понаднормовий стаж 376,64 грн., (1712,00 грн.*22%), (абз. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ),
Підвищення дітям війни 66,43 грн., (п. 6 пост. КМУ №112).
Як вбачається з матеріалів справи, під час визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсії відповідач застосовував індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації, який склав 1,52177.
Однак, позивач не погоджується із правильністю обчислення індивідуального коефіцієнту заробітку 1,52177.
Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог, мотивуючи рішення тим, що спірний показник середньої заробітної плати по країні визначено вірно при обчисленні пенсії позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі - Закон № 1058-IV)  розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії у гривнях, Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону з якої обчислюється пенсія у гривнях, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.       
Згідно ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).
Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати розраховується, як сума коефіцієнтів заробітної плати поділити на кількість місяців заробітної плати для розрахунку пенсії.
Коефіцієнт заробітної плати є співвідношенням між заробітною платою, яку особа фактично отримує в певний місяць, з якої сплачено страхові внески, до середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за цей місяць, і безпосередньо залежить від величини отримуваної особою, в даному випадку заробітної плати позивача. Зазначений коефіцієнт визначається щомісячно.
Наведене дає підстави для висновку, що заробітна плата, яку отримував пенсіонер, продовжуючи працювати після призначення йому пенсії, має значення для визначення коефіцієнтів заробітної плати за кожний відпрацьований місяць після призначення пенсії.
Таким чином, коефіцієнт заробітної плати не є постійним показником та залежить від розміру заробітної плати, яку отримував пенсіонер, продовжуючи працювати після призначення йому пенсії.
Обчислені щомісячні коефіцієнти заробітку підсумовуються та шляхом ділення одержаної суми на кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати, визначається середній коефіцієнт заробітної плати особи (Ск : К).
Відповідно до відомостей зазначених у листі УПФУ від 11.11.2020 року № 0580-02-8/21486, відповідачем після звернення позивача за перерахунком пенсії, було здійснено розрахунок коефіцієнту заробітної плати з урахуванням відпрацьованого позивачем періоду та отриманого за цей період заробітку у відповідності до ч.1 ст. 40 та ч.4 ст. 42 Закону № 1058, тобто, у відповідності та з додержанням вимог законодавства.
При цьому, чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати коефіцієнт заробітної плати для призначення/перерахунку пенсії, це є повноваженнями органу Пенсійного фонду України.
У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги твердження позивача, що управлінням ПФУ незаконно було зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітку для розрахунку пенсії, оскільки він був визначений з урахуванням середнього заробітку за період з 01.01.1977 року по 31.12.1981 року та з 01.10.2005 року по 31.12.2007 року.
Одночасно, суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1058, за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з частиною третьою статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Доказів того, що позивач звертався до управління з відповідною заявою про виключення певних періодів з його страхового стажу для підвищення індивідуального коефіцієнту, необхідного для визначення розміру пенсії, суду не надано.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зміни коефіцієнту заробітної плати позивача з 1,52177 на 1,82744.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.                      
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.                              
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                            
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 200/8561/21– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2022 року.

Судді                                                                                         А.В. Гайдар 
                                                                                                    А.А. Блохін
                                                                                            І.Д. Компанієць