Постанова    
Іменем України
 
29 червня 2022 року                     
м. Київ
 
справа № 196/195/20
провадження № 61-19598св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та часткове скасування рішення виконкому, зобов`язати вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 13-15 травня 2019 року, не погодивши свої дії ані з правлінням ані з загальними зборами ОСББ «Царичанський добробут», ОСОБА_2 знищив газон і бордюр на прилеглій до багатоквартирного будинку території та побудував в 3-х метрах від стіни фасаду - бетонну автостоянку.
01 липня 2019 року він отримав відповідь на звернення до голови Царичанської селищної ради Сумського Г.В., в якій повідомлялося, що ОСОБА_2 , який 13-15 травня 2019 року побудував автостоянку і стаціонарний мангал, звернувся за погодженням на їх будівництво до виконавчого комітету Царичанської селищної ради 14 червня 2019 року, тобто через місяць після їх побудови.
19 червня 2019 року начальник відділу житлово-комунального господарства виконавчого комітету Царичанської селищної ради Андрухів А.В., який є інженером-будівельником за освітою, доповів на засіданні виконавчого комітету по цьому питанню, не вказавши, що автостоянка та мангал побудовані ОСОБА_2 з порушенням вимог законодавства. Члени виконавчого комітету одноголосно надали дозвіл на проведення благоустрою прибудинкової території будинку, у тому числі облаштування місця для паркування автомобілів та встановлення стаціонарного мангалу.
Після звернення позивача до Державної служби надзвичайних ситуацій, 
ОСОБА_2 31 липня 2019 року сам демонтував встановлений ним стаціонарний мангал.
Позивач звернувся до виконавчого комітету Царичанської селищної ради з проханням скасувати протиправне погодження на побудову автостоянки, але його заява не була розглянута.
Враховуючи викладене, просив суд:
визнати незаконним та частково скасувати рішення виконкому Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року «Про надання дозволу на проведення благоустрою прибудинкової території АДРЕСА_1 », яким надано дозвіл ОСОБА_2 на облаштування місця для паркування автомобілів;
знести самочинно побудовану бетонну автостоянку та відновити газон і бордюр біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з компенсацією витрат пов`язаних з таким знесенням з ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 
19 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та частково скасовано рішення виконкому Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року «Про надання дозволу на проведення благоустрою прибудинкової території АДРЕСА_1 »: 1. Надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на проведення благоустрою прибудинкової території в АДРЕСА_1 , а саме: облаштування місця для паркування автомобілів.
Знести самочинно побудовану бетонну автостоянку та відновлено газон і бордюр біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з компенсацією витрат пов`язаних з таким знесенням, 
з ОСОБА_2 .
Стягнено з виконавчого комітету Царичанської селищної ради на користь  ОСОБА_3  судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3  судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до пункту 10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудова територій» відстані від відкритих автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будівель повинні складати не менше 10 м; з фотокарток доданих до матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 збудовано місце для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 ; позивач згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласником спільного майна вказаного багатоквартирного будинку, зокрема і прибудинкової території, однак рішенням виконкому та діями відповідача ОСОБА_2 щодо будівництва місця для паркування з недотриманням будівельних норм порушено його право власності. Тому суд вважає позовні вимоги щодо визнання незаконним, скасування рішення виконкому селищної ради та знесення самочинно збудованої автостоянки обґрунтованими.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області задоволено.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 
19 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та часткове скасування рішення виконкому та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ВК Царичанської селищної ради Дніпропетровської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2522,40 грн.
Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до додатку Б ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» автостоянка це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів або інших мототранспортних засобів. При цьому відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1342, місце для паркування це місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху. Поняття автостоянки та місця для паркування не є тотожними, а тому до кожного з них встановлюються відповідні вимоги до ДБН. Згідно пункту 10.8.8 та таблиці 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань від наземних та комбінованих (наземно-підземних) гаражів і відкритих автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків повинна складати не менше 10 метрів. 
Однак позивачем не надано жодного доказу, який би містив висновок експертної установи або фахівця експерта, що володіє спеціальними знаннями про те, що побудований відповідачем об`єкт є саме автостоянкою, а не місцем для паркування автомобілів, на облаштування якого ОСОБА_2 було надано дозвіл рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради № 99 від 
19 червня 2019 року. 
Також не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 збудовано місце для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 , оскільки з наданих позивачем фотокарток не можливо встановити на якій саме відстані від житлового будинку збудовано місце для паркування автомобілів, а будь-яких інших доказів які б містили заміри відстані від автостоянки до будинку, матеріали справи не містять. Крім того, зазначені докази (фотокартки) судом першої інстанції були долучені до матеріалів справи з порушенням положень статей 83, 197 ЦПК України, оскільки були надіслані суду та іншим учасникам справи після закриття підготовчого провадження.
Аргументи учасників справи
03 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що до позовної заяви ним була додана карта-схема побудови автостоянки та листування з державними установами щодо досудового врегулювання спору. Заперечень на позовну заяву ОСОБА_2 не надав. 
Ухвалюючи рішення у справі районний суд вважав достатніми надані ним докази і не роз`яснив йому згідно статті 12 ЦПК України процесуальне право заявити клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для вирішення питання, який же об`єкт побудував ОСОБА_2 і чи дотримався він при цьому Державних будівельних норм.
Разом з тим, апеляційний суд 18 серпня 2021 року роз`яснив йому право заявити клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи і надав для цього час, на що позивач погодився та заявив відповідне клопотання про призначення експертизи. Однак апеляційний суд відмовив у його задоволенні зазначивши, що «докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Враховуючи, що позивач з зазначеним клопотанням до суду першої інстанції не звертався та доказів неможливості такого звернення суду не надав, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи».
Ця справа має для нього виняткове значення тому, що в трьох метрах від стіни багатоквартирного будинку, на якій прикріплена діюча газова труба діаметром 10 см, цілодобово продовжує функціонувати автостоянка, на якій постійно перебувають різні, не завжди справні легкові автомобілі, заправлені газом або бензином. 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1 про знесення самочинно побудованої бетонної автостоянки за рахунок 
ОСОБА_2 , тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Рух справи межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 1512/2-234/11).
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі заяви ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року йому надано дозвіл на проведення благоустрою прибудинкової території в АДРЕСА_1 , а саме: облаштування місця для паркування автомобілів; встановлення стаціонарного мангалу; облаштування місця для паркування велосипедів; встановлення лавок; окультурення клумб. Заявнику погодити свої дії з усіма мешканцями під`їзду зазначеного будинку.
З фотокарток доданих до матеріалів справи, а також пояснень представника відповідача вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 збудовано місце для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 .
Позиція Верховного Суду
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України визначено,що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року в справі № 359/2087/19 (провадження № 61-19150св20) вказано, що «у справі, що переглядається, відповідач ОСОБА_2 судові рішення про їх виселення не оскаржував, своїм правом приєднання до касаційної скарги не скористався. Така процесуальна поведінка цих відповідача свідчить про згоду з оскарженими судовими рішеннями. Аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_3 не навела переконливих доводів, яким чином оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 порушує її права та інтереси за умови, що цей відповідач судові рішення не оскаржив, тобто погодився з ними».
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції не врахував, що:
позов в частині вимог про знесення самочинно побудованої бетонної автостоянки пред`явлений до ОСОБА_2 ;
ОСОБА_2 відзиву на позов не подав, рішення суду першої інстанції не оскаржував, тобто погодився з ним;
аналіз аргументів апеляційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпропетровської області не наводив доводів, яким чином оскаржене судове рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованої бетонної автостоянки на прибудинковій території багатоквартирного будинку порушує права та інтереси виконавчого комітету.
За таких обставин висновок апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської областіта відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення є безпідставним. Тому суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції в цій частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року в справі № 359/2087/19 (провадження № 61-19150св20), дають підстави для висновку, що судове рішення в оскарженій частині ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судове рішення в оскарженій частині скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.
Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та враховуючи, що ОСОБА_2 судові рішення не оскаржував, то сплачений виконавчим комітетом Царичанської селищної ради Дніпропетровської області судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою підлягає стягненню зі ОСОБА_1 в розмірі 1 262,40 грн, а сплачений ОСОБА_1 судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції підлягає стягненню з виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області в розмірі 1 681,60 грн. Різниця судових витрат, що підлягає сплаті сторонами, становить 412,20 грн на користь позивача. 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованої бетонної автостоянки та розподілу судових витрат скасувати, а рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року про задоволення позову цій частині - залишити в силі.
Стягнути з виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 частину витрат на сплату судового збору в розмірі 412,20 грн.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в скасованій частині втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук