ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2022 р.                                   Справа№ 910/3559/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Остапенка О.М.
суддів:            Сотнікова  С.В. 
          Грека  Б.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:
від ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста": Калітіна О.В. довіреність б/н від 05.01.2022
від ТОВ "Оптіма Факторинг": Нейрановський А.О. ордер АН №1027259 від 12.05.22
від ПрАТ "АСК "Омега": Пінак Є.Р. ордер АІ №1169199 від 30.06.22
від ТОВ "Феррекспо": Пінак Є.Р. ордер АІ №1096353 від 07.01.22
від ТОВ "Індастріал констракшн": Сінгур В.В. - ордер АІ №1193898 від 04.01.22
від Компанії "Frold Project Limited":Клецькой А.А.- ордер АІ №1193980 від 04.01.22
від ТОВ "Газотурбінні технології":Клецькой А.А.- ордер АІ  №1194099 від 04.01.22
від ТОВ "УАУ": Клецькой А.А. - ордер АІ №1194015 від 04.01.22
від ПрАТ "Готель "Салют": Клецькой А.А. - ордер АІ №1219035 від 14.02.22
розпорядник майна боржника Бандуристий Р.С. 

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Затисянський хімічний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма Факторинг", Приватного акціонерного товариства "Готель "Салют", Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал констракшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології", Товариства з обмеженою відповідальністю "УАУ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація", Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року
у справі           № 910/3559/21 (суддя Івченко А.М.) 
за заявою          Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімреактив"
                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія
                    "Інвестохіллс Веста"
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс"
про                     банкрутство  

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, серед іншого, визнано кредиторами по відношенню до боржника:
- ТОВ "Хімреактив" на суму 3 386 417,00 грн., з яких: 76 700,00 грн. - перша черга; 3 309 717,00 грн. - четверта черга;
- ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на суму 385 191 397,61 грн., з яких: 81240,00 грн. - перша черга; 385 110 157,61 грн. - четверта черга;
- ГУ ДПС у м. Києві на суму 6 265,19 грн., з яких: 4 540,00 грн. - перша черга; 593,83 грн. - друга черга; 1 131,36 грн. - шоста черга;
- ГУ ДПС в Одеській області на суму 28171,48 грн., з яких: 4 540,00 грн. - перша черга; 23 050,81 грн. - третя черга; 580,67 грн. - шоста черга;
- ПрАТ "Росава" на суму 1 149 460,00 грн., з яких: 4 540,00 грн. - перша черга; 1 144 920,00 грн. - четверта черга;
- ТОВ "Ріел Пауер Сеплай" на суму 3 312 540,00 грн., з яких: 4 540,00 грн. - перша черга; 3 308 000,00 грн. - четверта черга;
- ПрАТ "Готель "Салют" на суму 18 907,00 грн., з яких: 4 540,00 грн. - перша  черга; 14 367,00 грн. - четверта черга;
- ТОВ "Оптіма Факторинг" на суму 47 459 124,15 грн.,з яких: 4540,00 грн. - перша черга; 38 129 581,82 грн. - четверта черга; 9 325 002,33 грн. - шоста черга.
Окремо до реєстру вимог кредиторів включено вимоги ТОВ "Оптіма Факторинг" на суму 56 425 471,86 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника; 
В іншій частині вимог ПрАТ "Готель "Салют" відмовлено.
У задоволенні заяв ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ТОВ "Феррекспо", ПрАТ "АвтоКрАЗ", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПАТ "Затисянський хімічний завод", ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" з грошовими вимогами до боржника відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ "Затисянський хімічний завод" звернулось безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/3559/21 в частині відмови у задоволені заяви ПАТ "Затисянський хімічний завод" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора ПАТ "Затисянський хімічний завод" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 15 000 000,00 грн.
Ухвалою суду від 29.12.2021 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Затисянський хімічний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3559/21 за заявою ТОВ "Хімреактив", ТОВ "Фінансова компанія  "Інвестохіллс Веста" до ТОВ "Нафтохімімпекс" про банкрутство.
19.01.2022 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/3559/21/424/2022 від 19.01.2022 матеріали справи №910/3559/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 21.02.2022 року відстрочено ПАТ "Затисянський хімічний завод" сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 810,00 грн. до прийняття Північним апеляційним господарським судом судового рішення у даній справі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Затисянський хімічний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Крім того, не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Оптіма Факторинг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/3559/21 в частині визнання додаткових грошових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" до боржника на суму 188 098 065,94 грн. - вимоги четвертої черги та 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, внаслідок чого змінити абзац першого пункту резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року та викласти його в наступній редакції: " - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на суму 197 088 791,67 грн., з яких: 76 700,00 грн. - перша черга; 197 012 091,67 грн. - четверга черга".
Ухвалою суду від 21.02.2022 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ТОВ "Оптіма Факторинг" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Оптіма Факторинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПрАТ "Готель "Салют" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у визнанні вимог ПрАТ "Готель "Салют" на суму 3 519 502,07 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати їх та включити до реєстру вимог кредиторів боржника до четвертої черги.
Ухвалою суду від 21.02.2022 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ПрАТ "Готель "Салют" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Готель "Салют" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Індастріал констракшн" також звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у задоволені заяви ТОВ "Індастріал констракшн" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "Індастріал констракшн" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 17 045 000,00 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ТОВ "Індастріал констракшн" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Індастріал констракшн" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Газотурбінні технології" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у задоволені заяви ТОВ "Газотурбінні технології" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "Газотурбінні технології" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 685 000,00 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ТОВ "Газотурбінні технології" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Газотурбінні технології" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "УАУ" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у задоволені заяви ТОВ "УАУ" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора ТОВ "УАУ" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 9 963 872,00 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ТОВ "УАУ" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "УАУ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у задоволені заяви ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 3 874 043,00 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Феррекспо" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у задоволені заяви ТОВ "Феррекспо" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора ТОВ "Феррекспо" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 5 182 713,59 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ТОВ "Феррекспо" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Феррекспо" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Компанія з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" також звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у даній справі в частині відмови у задоволені заяви Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 1 730 000,00 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у даній справі в частині відмови у задоволені заяви ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" з грошовими вимогами до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 45 000 000,00 грн.
Ухвалою суду від 21.02.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Через військову агресію Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з чим для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу у період воєнного стану судове засідання з розгляду справи №910/3559/21, призначене на 17.03.2022 року, не відбулось.
Разом з тим, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки для розгляду справи №910/3559/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Грек Б.М. та ухвалою від 12.04.2022 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження вказану справу за апеляційними скаргами ПАТ "Затисянський хімічний завод", ТОВ "Оптіма Факторинг", ПрАТ "Готель "Салют", ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ТОВ "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" та ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року, об`єднано дані апеляційні скарги в одне апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 26.05.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.  
До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника ТОВ "КУ "Інвестиційна" надійшла заява про заміну кредитора у справі правонаступником, від ТОВ "Оптіма Факторинг" - клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. від виконання обов`язків розпорядника майна боржника та заперечення на заяву ТОВ "КУ "Інвестиційна" про заміну кредитора правонаступником, а від розпорядника майна боржника - відзиви на апеляційні скарги. 
Ухвалою суду від 26.05.2022 року за клопотаннями ПАТ "Затисянський хімічний завод", ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега", ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ" та Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" відкладено розгляд справи на 14.06.2022 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.
До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. надійшли заперечення на клопотання ТОВ "Оптіма Факторинг" про відсторонення арбітражного керуючого, а від представника ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" - відзиви на апеляційні скарги.
Ухвалою суду від 14.06.2022 року відмовлено ТОВ "Оптіма Факторинг" у задоволенні клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. від виконання обов`язків розпорядника майна ТОВ "Нафтохімімпекс" та за клопотаннями ПрАТ "Готель "Салют", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" і ТОВ "Індастріал констракшн" відкладено розгляд справи на 30.06.2022 року на підставі положень ст. 216 ГПК України. Крім того, вказаною ухвалою суду зобов`язано представника Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПрАТ "Готель "Салют", ТОВ "Газотурбінні технології" та ТОВ "УАУ" адвоката Клецького А.А. надати суду докази участі 14.06.2022 року у судовому засіданні Господарського суду Рівненської області по справі №910/18376/20.
До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано необхідністю надання додаткового часу для подання суду додаткових доказів.
У судовому засіданні 30.06.2022 року представником Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПрАТ "Готель "Салют", ТОВ "Газотурбінні технології" та ТОВ "УАУ" адвокатом Клецьким А.А. на виконання вимог ухвали суду від 14.06.2022 року надано суду докази участі 14.06.2022 року у судовому засіданні Господарського суду Рівненської області по справі №910/18376/20.
Крім того, в судовому засіданні протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про відкладення розгляду справи з викладених у ньому мотивів та оголошено перерву у справі №910/3559/21 до 14.07.2022 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.
07.07.2022 від представника ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" адвоката Калітіної О.В. через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про проведення судового засідання 14.07.2022 року та всіх наступних засідань в режимі відеоконференції, проведення яких просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.
Ухвалою суду від 07.07.2022 року заявлене клопотання ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" задоволено та призначено проведення судового засідання 14.07.2022 року в режимі відеоконференції.
В судове засідання 14.07.2022 у приміщення Північного апеляційного господарського суду з`явились представники ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", ТОВ "Оптіма Факторинг", ПрАТ "Готель "Салют", ПрАТ "АСК "Омега", ТОВ "Феррекспо", ТОВ "Індастріал констракшн", Компанії "Frold Project Limited", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ" та розпорядник майна боржника Бандуристий Р.С. 
Оскільки представник ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", за заявою якого будо призначено відеоконференцію, з`явився в судове засідання безпосередньо у приміщення суду та вказав про недоцільність проведення відеоконференції, судове засідання проведено в звичайному режимі.
Представники скаржників в судовому засіданні вимоги власних апеляційних скарг підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі.
Представник ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Бандуристий Р.С. проти вимог скаржників, викладених в апеляційних скаргах, заперечували, просили залишити їх без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваних частинах - без змін.
Представники інших учасників провадження у справі в судове зсідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч. 6 ст. 120 ГПК України шляхом направлення копії ухвал суду від 30.06.2022 року та від 07.07.2022 року електронною поштою, докази чого долучено до матеріалів справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли. 
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
За наслідками розгляду в судовому засіданні 14.07.2022 року заяви ТОВ "КУ "Інвестиційна" про заміну кредитора правонаступником ухвалою суду відмовлено у її задоволенні та оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги ТОВ "Оптіма Факторинг", ПАТ "Затисянський хімічний завод", ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ТОВ "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваних цими скаржниками частинах - без змін, в той час як апеляційна скарга ПрАТ "Готель "Салют" підлягає задоволенню, ухвала в частині відмови у визнанні вимог ПрАТ "Готель "Салют" до боржника на суму 3 519,502,07 грн. - скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення вимог кредитора, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.
Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.
Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.
За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:
- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;
- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;
- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;
- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.
Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.
Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.
Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/3559/21 про банкрутство ТОВ "Нафтохімімпекс", провадження у якій відкрито 07.04.2021 за заявами ТОВ "Хімреактив" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бандуристого Р.С.
Відповідне оголошення про відкриття відносно ТОВ "Нафтохімімпекс" провадження у справі про банкрутство оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 08.04.2021 року за №66233.
Після публікації вказаного оголошення до суду надійшли, в тому числі, наступні заяви з грошовими вимогами до боржника:
07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява ТОВ "Індастріал констракшн" з грошовими вимогами до боржника на суму 17 045 000,00 грн.;
07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява ТОВ "Газотурбінні технології" з грошовими вимогами до боржника на суму 685 000,00 грн.;
07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява ТОВ "УАУ" з грошовими вимогами до боржника на суму 9 693 827,00 грн.;
07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" з грошовими вимогами до боржника на суму 3 874 043,00 грн.;
07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява ТОВ "Феррекспо" з грошовими вимогами до боржника на суму 5 182 713,59 грн.;
07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява ПрАТ "АСК "Омега" з грошовими вимогами до боржника на суму 45 000 000,00 грн.;
11.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду) - заява Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" з грошовими вимогами до боржника на суму 1 730 000,00 грн.;
12.05.2021 (07.05.2021 згідно відмітки на конверті) - заява ПрАТ "Готель "Салют" з грошовими вимогами до боржника на суму 3 533 869,07 грн.;
12.05.2021 (11.05.2021 згідно кваліфікованого електронного підпису) - заява ПАТ "Затисянський хімічний завод" з грошовими вимогами до боржника на суму 15 000 00,00 грн.;
18.05.2021 (30.04.2021 згідно відмітки на конверті) - заява ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" з додатковими грошовими вимогами до боржника на суму 188 098 065,94 грн.
За наслідками розгляду поданих суду заяв, ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21, зокрема, визнано ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" кредитором боржника на суму 385 191 397,61 грн., з яких: 81 240,00 грн. - перша черга; 385 110 157,61 грн. - четверта черга, а також ПрАТ "Готель "Салют" на суму 18907,00 грн., з яких: 4540,00 грн. - перша  черга; 14367,00 грн. - четверта черга.
В іншій частині вимог ПрАТ "Готель "Салют" відмовлено.
У задоволенні заяв ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ТОВ "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПАТ "Затисянський хімічний завод" та ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" з грошовими вимогами до боржника відмовлено.
ТОВ "Оптіма Факторинг", ПрАТ "Готель "Салют", ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ТОВ "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПАТ "Затисянський хімічний завод" та ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" з даною ухвалою суду не погодились та в поданих апеляційних скаргах посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи та вимоги скаржників фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині наслідків розгляду заяв ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", ПрАТ "Готель "Салют", ТОВ "Індастріал констракшн", ТОВ "Газотурбінні технології", ТОВ "УАУ", ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ТОВ "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", ПАТ "Затисянський хімічний завод" та ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега", то у відповідності до ст. 269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 переглядається лише в зазначеній частині. В інший частині ухвала суду не переглядається.
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваних частинах, колегією суддів встановлено наступне.
Заява ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" з додатковими грошовими вимогами до боржника на суму 188 098 065,94 грн. надійшла  до Господарського суду міста Києва 18.05.2021 року (згідно відмітки на конверті 30.04.2021 року), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування заяви кредитор посилається на наявність у боржника, як поручителя ТОВ "НВП "Атол" за договором поруки №534 від 17.08.2004 року, заборгованості перед кредитором на суму 145 214 326,03 грн., а також нарахованих на цю суму у відповідності до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат у розмірі 29 802 515,14 грн. та 3% річних у розмірі 13 081 224,77 грн.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №8/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги визнав у повному обсязі, як такі, що ґрунтуються на Договорі про мільтивалютну кредитну лінію №876-01-04  від 15.07.2004 року, рішенні господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 року у справі №910/2542/19 та постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі №910/19560/16.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", виходив з доведеності та обґрунтованості додатково заявлених грошових вимог кредитора на суму 188 098 065,94 грн. четвертої черги та 4 540,00 грн. першої черги, які з урахуванням визнаних ухвалою суду від 07.04.2021 року про відкриття справи про банкрутство безспірних вимог у розмірі 197 012 091,67 грн., а також  суми судового збору у розмірі 22 700,00 грн. та авансованого платежу у розмірі 54 000,00 грн., сплачених при поданні до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, у сукупності складають 385 191 397,61 грн. та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника згідно черговості.
ТОВ "Оптіма Факторинг" з даної ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на безпідставність визнання ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" кредитором на заявлену суму додаткових грошових вимог.
Також, за твердженням скаржника, судом залишено поза увагою, що з 23.06.2021 року ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" не є кредитором боржника, оскільки відступило своє право вимоги на користь іншої особи.
Крім того, апелянт вказує на пропуск кредитором строку позовної давності для звернення до суду з відповідною заявою, в свою чергу арбітражний керуючий Бандуристий Р.С. не звертався до суду із заявою по застосування наслідків спливу строку позовної давності, що свідчить про неналежне виконання останнім своїх обов`язків, як наслідок скаржником безпосередньо в апеляційній скарзі заявлено про застосування строку позовної давності до додаткових грошових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста". 
Досліджуючи заяву ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, при подані заяви про відкриття провадження про банкрутство боржника ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" заявляло грошові вимоги, які підтвердженні рішенням Господарського суду Полтавської області №910/2542/19 від 18.06.2019 року, яке набрало законної сили.
Вищевказаним судовим рішенням на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого в подальшому стало ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", стягнуто заборгованість з ТОВ "Нафтохімімпекс", як фінансового поручителя за Договором про мультивалютну кредитну лінію №876-01- 04 від 15.07.2004 (надалі по тексту - Кредитний договір, кредит), укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ НВП "Атол".
Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Даним рішенням суду встановлено факт укладення кредитного договору та видачі кредитних коштів за цим договором, тому в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України дані обставини не потребують повторного доказування.
Вказаним рішенням також було встановлені наступні обставин:
- 15.07.2004 Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Атол" уклали договір про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 на загальну суму 61354000 грн., зі строком повернення до 14.05.2007.
- Додатковою угодою від 13.08.2004 змінено назву договору на договір про мультивалютну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.07.2004, видача кредитних коштів узгоджена в іноземній валюті та відкриті відповідні рахунки; додатковою угодою від 13.09.2005 кінцевий строк погашення встановлено 14.05.2007; додатковою угодою від 02.03.2007 ліміт заборгованості встановлено в сумі 71819606,64 грн., кінцевий строк погашення встановлено 27.12.2007, додатковою угодою від 25.04.2007 ліміт заборгованості встановлено в сумі 205677385 грн., кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2011; додатковою угодою від 13.01.2009 ліміт заборгованості встановлено в сумі 252 392 305 грн. кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2011; додатковою угодою від 27.12.2011 кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2012; додатковою угодою від 26.12.2012 кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2013; додатковою угодою від 25.12.2013 кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2014; додатковою угодою від 26.12.2014 ліміт заборгованості встановлено в сумі 231209509,43 грн., кінцевий строк погашення встановлено 31.12.2016.
- Згідно з пунктом 3.1 Кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 26.12.2012 ТОВ НВП "Атол" сплачує AT "Банк "Фінанси та Кредит" проценти за користування кредитом в валюті кредиту по процентним ставкам.
- Факт видачі кредитних коштів підтверджується виписками по рахунках строкової та простроченої заборгованості, позабалансовими меморіальними ордерами.
- Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.02.2014 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ НВП "Атол".
- Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.05.2014 визнано грошові вимоги AT "Банк "Фінанси та Кредит" - 1218,00 грн. (1 черга), 95 492 257,55 грн. (4 черга), 253498830,97 грн. забезпечені заставою майна боржника.
- Загальний розмір заборгованості ТОВ НВП "Атол" перед AT "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитним договором станом на 25.02.2014 складав 348 991 088,52 грн., з них: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту в гривні - 230266130,03 грн.: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту в доларах США - 2188,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 25.02.2014 складає 19775,84 грн.; сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту в євро - 47164,00 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ на 25.02.2014 складає 585459,99 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам в гривні - 107111517,26 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам в доларах США - 1185 945,73 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 25.02.2014 - 10718221,72 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам в євро - 23360,76 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ на 25.02.2014 складає 289983,68 грн.
- Протоколом засідання комітету кредиторів ТОВ НВП "Атол" № 4 від 02.09.2014 затверджено мирову угоду у справі про банкрутство, уповноважено голову комітету кредиторів підписати дану мирову угоду та зобов`язано боржника подати її на затвердження до господарського суду Полтавської області.
- Вимоги кредиторів першої черги (оплата судового збору), які включені до реєстру вимог кредиторів, погашені боржником.
- Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.09.2014 затверджено мирову угоду у справі № 917/199/14 про банкрутство ТОВ НВП "Атол".
- Згідно з умовами зазначеної мирової угоди Боржник взяв на себе зобов`язання задовольнити вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит", відповідно до реєстру вимог кредиторів на суму: 95 492 257,55 грн. (вимоги 4-ї черги) у строк до 31.12.2016; 253 498 830,97 грн. (вимоги забезпечені заставою) - позачергово, але не пізніше 31.12.2016.
- Дані вимоги виникли відповідно до Кредитного договору.
- Часткове погашення заборгованості за мировою угодою відбувалося шляхом договірного списання з рахунків ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", AT "Банк "Фінанси та Кредит " на підставі договорів поруки.
- Підставою для здійснення списання грошових коштів є ряд укладених у серпні 2015 року договорів поруки між AT "Банк "Фінанси та Кредит" та ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" за №№ 356, 357 від 07.08.2015, № 364 від 13.08.2018 та № 366 від 17.08.2018.
- Умовами Мирової угоди встановлено: сторони узгодили, що умови Кредитного договору (з урахуванням змін та доповнень) діють до повного виконання ТОВ НВП "Атол" зобов`язань за цим договором; сторони цієї мирової угоди погодили, що укладання цієї мирової угоди не припиняє зобов`язань, які стали підставою виникнення вимог кредиторів до боржника.
- Відповідно до розрахунку за Кредитним договором станом на 01.02.2019 заборгованість складає в еквіваленті за курсом НБУ 203 669 109,88 коп., в тому числі: сума простроченої заборгованості по кредиту (грн.) -130,03 грн., сума простроченої заборгованості по кредиту (дол. США) - 3,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.02.2019 становить 87,38 грн.; сума простроченої заборгованості по кредиту (євро) - 4,00 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.02.2019 становить 127,48 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн.) - 139835252,09 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам (дол. США) - 1186225,19 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.02.2019 становить 32907025,55 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро) - 30667,97 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.02.2019 становить 977351,73 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам - 29 949 135,62 грн.
- Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №910/1776/18 встановлено розмір заборгованості ТОВ НВП "Атол" за договором про відновлювальну кредитну лінію №876-01-04 від 15.07.2004 в сумі 203 669 109,88 грн., яка заявлена до стягнення у даній справі.
Отже, з аналізу змісту даного рішення вбачається висновок, що господарським судом Полтавської області у справі №910/2542/19 було солідарно стягнуто з ТОВ НВП "Атол" (як позичальника) та ТОВ "Нафтохімімпекс" (як фінансового поручителя) 203 669 109,88 грн., що є різницею між загальним розміром заборгованості ТОВ НВП "Атол" перед банком за Кредитним договором (348 991 088,52 грн.), затвердженим мировою угодою у справі № 917/199/14, та сумою часткового погашення заборгованості за мировою угодою шляхом договірного списання з рахунків ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат".
Разом з тим,  стосовно вищевказаного договірного списання коштів з рахунків позовом ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", здійсненого Банком на підставі договорів поруки, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі №910/19560/16 від 31.10.2019 року за позовом ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Фінанси та кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії, зроблено наступні висновки: 
- При цьому колегія суддів, з урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, констатує правильність застосування апеляційним судом положень частини шостої статті 91 ГПК України та з огляду на неподання відповідачем-1 оригіналів договорів поруки погоджується з висновками про неможливість встановлення факту укладення договорів поруки від 07.08.2015 №356, від 07.08.2015 №357, від 13.08.2015 №364, від 17.08.2015 №366, від 04.09.2015 №380. Тобто колегія суддів, проаналізувавши зміст оскарженої постанови, зважаючи на відсутність за встановленими судами обставинами справи договорів поруки № 7 і № 8 - так вказано апеляційним судом (т. 11, а.с. 66), зазначає про необхідність ретельного визначення, за результатами аналізу доводів учасників справи і даних банківських виписок, розміру неправомірно списаних коштів з рахунків позивача виключно за зобов`язаннями поруки за договорами, встановити факт укладення яких є неможливим на даний час (тобто має бути встановлено розмір коштів, лише спрямованих на погашення заборгованості третіх осіб за кредитними договорами через зобов`язання ПрАТ "Полтавський ГЗК" за договорами поруки №№ 356, 357, 364, 366, 380, а не перерахованих на інші цілі). На переконання колегії суддів, дійсний розмір кредиторських вимог Позивача повинен обчислюватися таким чином - до суми акцептованих Банком вимог слід додати кошти, які були безпідставно списані з рахунків позивача на користь Банку. Таким чином, буде з`ясовано реальний розмір кредиторських вимог Позивача, які повинні бути акцептовані Банком.
Таким чином, судами у справі №910/19560/16 було зазначено про неможливість встановити факт укладення договорів поруки від 07.08.2015 №356, від 07.08.2015 №357, від 13.08.2015 №364, від 17.08.2015 №366, від 04.09.2015 №380, на підставі яких банком було списано кошти.
Беручи до уваги наведені у справі №910/19560/16 обставини щодо безпідставного списання банком з рахунків ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" грошових коштів, які були, в тому числі, направленні на погашення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №876м-01-04 від 15.07.2004 року, фактично після постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 року та постанови Верховного Суду від 31.10.2019 року заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором була поновлена банком на балансі та станом на дату порушення справи про банкрутство ТОВ "Нафтохімімпекс" (07.04.2021) складала 145 214 326,03 грн.
При цьому, судова колегія зазначає, що саме ця сума по тілу кредиту у розмірі 145 214 326,03 грн. була в подальшому відступлена банком на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" згідно укладеного 06.12.2019 року Договору про відступлення прав вимоги №3877, що підтверджується Додатком №1 до договору.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі наведеної статті кредитором нараховано також 3% річних за період з квітня 2018 року по березень 2021 року у сумі 29 802 515,14 грн. та інфляційні втрати з 06.04.2018 року по 06.04.2021 року у сумі 13 081 224,17 грн.
Перевіривши правильність наданих ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" розрахунків заявлених до визнання вимог, судова колегія вважає їх обґрунтованими та арифметично вірними.
Відповідно до положень ст. 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За висновками суду першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, заявником документально доведено та матеріалами справи підтверджено факт наявності заборгованості ТОВ "Нафтохімімпекс" перед ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на заявлену суму 188 098 065,94 грн., які підлягають включенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника, а також на суму 4 540,00 грн. судового збору за подання заяви - до вимог першої черги.
В свою чергу, всупереч вимогам ГПК України, скаржником не доведено, судом не встановлено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" права вимоги, про визнання яких кредитор звернувся до суду.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що на момент подання заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про визнання додаткових грошових вимог у кредитора було відсутнє право вимоги до боржника, оскільки 23.06.2021 року він відступив своє право вимоги на користь іншої особи, а відтак із відповідною кредиторською заявою звернулась не уповноважена особа, не відповідають обставинам справи та судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне. 
Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками провадження, 23.06.2021 року між ТОВ ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (Первісний кредитор) та ТОВ "КУ "Інвестиційна" (Новий кредитор) укладено Договір №07/23/06/2021/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1620, за умовами якого в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, Первісний кредитор (ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста") передав (відступив) Новому кредитору (ТОВ "КУ "Інвестиційна") право вимоги, в тому числі, до ТОВ "Нафтохімімпекс", які ґрунтуються на Кредитному договорі №876м-01-04 від 15.07.2004 року, укладеному між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" і ТОВ "НВП" Атол", та договорі поруки від 17.08.2004 року №534, укладеному між банком та ТОВ "Нафтохімімпекс", і в подальшому перейшли до ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".
Разом з тим, як було зазначено вище, із заявою про визнання додаткових грошових вимог до боржника ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" звернулось до суду 30.04.2021 року, про що свідчить відповідні відомості на конверті, тобто до передачі цих вимог на користь ТОВ "КУ "Інвестиційна".
Таким чином, господарським судом міста Києва правомірно розглянуто вимоги саме ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", як особи, яка звернулась з відповідною заявою, та включено такі вимоги до реєстру вимог кредиторів. 
Щодо доводів апелянта про неналежне виконання арбітражним керуючим Бандуристим Р.С. своїх обов`язків, оскільки він не звертався до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до додаткових грошових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", що слугувало підставою для самостійного звернення скаржника безпосередньо в апеляційній скарзі з відповідною заявою про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає, що питання дослідження дій арбітражного керуючого на відповідність закону у процедурі розпорядження майном боржника не є наразі предметом дослідження у даній справі судом апеляційної інстанції.
Суд наголошує, що законодавством про банкрутство визначено інший порядок оскарження бездіяльності арбітражного керуючого, а саме: звернення до суду із відповідною скаргою на дії/бездіяльність розпорядника майна боржника, а тому, у разі наявності обґрунтованих на думку апелянта підстав останній не позбавлений можливості скористатись своїм правом та звернутись до суду з відповідною скаргою.
Стосовно клопотання ТОВ "Оптіма Факторинг", заявленого в апеляційній скарзі, про застосування наслідків спливу строку позовної давності до додаткових грошових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", слід зазначити наступне.
Так, подане клопотання мотивовано тим, що за твердженням апелянта, заява ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" є такою, що подана з пропуском строку позовної давності, оскільки згідно умов мирової угоди, яку затверджено ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.05.2014 року у справі №917/199/14 про банкрутство ТОВ "НВП" Атол", зобов`язання щодо погашення заборгованості мають бути виконані не пізніше 31.12.2016 року.
Отже, як зазначає скаржник, строк позовної давності за відповідними вимогами для кредитора розпочався 01.01.2017 року та сплив 02.01.2020 року, в той час як із даною заявою кредитор звернувся лише у травні 2021 року, що є підставою для відхилення заявлених вимог у повному обсязі.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.
Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.
Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.10.2020 року у справі №509/3589/16-ц, від 04.09.2019 року у справі №311/380/16-ц, від 13.11.2019 року у справі 496/4057/16-ц, від 04.12.2019 року у справі №761/11035/14-ц, від 06.05.2020 року у справі №607/14527/15-ц, від 02.10.2019 року у справі №175/5093/15-ц.
В силу приписів ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Тобто, суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію, а також переглядає в апеляційному порядку законність винесення судових актів, прийнятих місцевими господарськими судами, в межах доводів апеляційної скарги, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже, нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.   
Водночас, судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.05.2021 року у справі №911/4923/14, за якими згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц). 
Отже умовою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції, є неналежне (без дотримання вимог процесуального законодавства) повідомлення його сторони про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції.
При цьому, слід також зазначити, що тлумачення частин 5, 6 ст. 23 Закону про банкрутство (частин 5, 6 ст. 45 КУзПБ з 21.10.2019 року) у взаємозв`язку зі ст. 256, частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України свідчить, що стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредитора в процедурі розпорядження майном боржника, слід розуміти інших кредиторів, боржника та розпорядника майна боржника.
Кредитор наділений правом звернутися до суду із заявою про застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном боржника:
1) у разі розгляду заявлених вимог кредиторів до боржника в період дії Закону про банкрутство від 19.01.2013 - з моменту визнання його вимог боржником чи господарським судом;
2) у разі розгляду заявлених вимог кредиторів до боржника в період дії КУзПБ - з моменту подання ним заяви про визнання грошових вимог до боржника.
Відповідні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 року у справі № 916/4644/15.
Як встановлено судом, заява ТОВ "Оптіма Факторинг" з грошовими вимогами до боржника надійшла до суду 11.05.2021 року, і ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 вказану заяву призначено до розгляду на 06.09.2021 року. 
Ухвалою суду від 08.07.2021 року проведення попереднього засідання призначено на 21.07.2021 року.
Суд зазначає, що ТОВ "Оптіма Факторинг" було належним чином повідомлено місцевим господарським судом про розгляд справи, про що свідчить участь представника в судових засіданнях 21.07.2021 року, 08.09.2021 року, 01.12.2021 року та 15.12.2021 року.
Разом з тим, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ "Оптіма Факторинг" мав достатньо часу починаючи з 11.05.2021 року по 15.12.2021 року для звернення до суду із заявою про застосування позовної давності до вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", однак своїм правом не скористався. З цих підстав судом також не беруться до уваги посилання скаржника на необізнаність із фактами та обставинами, на які кредитор посилався у поданій суду заяві, оскільки апелянт, як учасник справи, не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи. 
Тобто, станом на дату розгляду судом першої інстанції справи по суті заявлених вимог та прийняття за наслідками такого розгляду оскаржуваного судового рішення в матеріалах справи була відсутня заява як ТОВ "Оптіма Факторинг" так і інших кредиторів або розпорядника майна про застосування строків позовної давності щодо вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на підставі приписів ч. 3 ст. 267 ЦК України.
Таким чином, оскільки ТОВ "Оптіма Факторинг" не подавав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до додаткових грошових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" у суді першої інстанції до ухвалення цим судом оскаржуваної ухвали, у апеляційного суду відсутні підстави застосовувати вказані норми матеріального права та відмовляти у визнанні заявлених вимог з цих підстав, з огляду на що відповідна заява, викладена у прохальній частині апеляційної скарги, не заслуговує на увагу та не підлягає задоволенню.
Отже, твердження апелянта про порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали від 15.12.2021 року в наведеній частині не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду додаткових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про визнання ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" кредитором боржника на заявлену суду з огляду на доведеність таких вимог належними та допустимими доказами.

Заява ПрАТ "Готель "Салют" з грошовими вимогами до боржника на суму 3 533 869,07 грн. надійшла  до Господарського суду міста Києва 12.05.2021 року (згідно відмітки на конверті 07.05.2021), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості на суму 3 519 502,07 грн. у якості неповернутої передплати за будівельні матеріали, виготовлення віконних блоків, виготовлення дверних блоків, електрообладнання та виготовлення меблів для готельних номерів, яка виникла на підставі укладених між кредитором і боржником договорів, а також заборгованості з орендних платежів на суму 14 367,00 грн. згідно договору оренди.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №4/24-05/21 від 24.05.2021 заявлені вимоги визнав частково на суму 12   480,00 грн., які виникли на підставі договору оренди за період користування нежитловим приміщенням.
В іншій частині вимоги відхилені як безпідставні та недоведені.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ПрАТ "Готель "Салют", виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених грошових вимог кредитора лише на суму 14 367,00 грн. згідно договору оренди.
Щодо вимог на суму 3 519 502,07 грн. у якості неповернутої передплати за товари та послуги, судом першої інстанції відмовлено у їх визнанні через сплив у 2012 році строку позовної давності, про що було заявлено ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Бандуристим Р.С.
Оскільки вимоги апелянта зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині відмови у визнанні вимог на суму 3 519 502,07 грн., то у відповідності до ст. 269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 переглядається лише в зазначеній частині.
Досліджуючи заяву ПрАТ "Готель "Салют" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як встановлено судом, 15.07.2008 між Кредитором (ПрАТ "Готель "Салют") та боржником (ТОВ "Нафтохімімпекс") укладено Договір купівлі-продажу №15-07-08, за умовами якого (п.п. 1.1., 1.2., 4.2.) боржник зобов`язався за плату передати у власність кредитора меблі з натурального дерева для готельних номерів загальною вартістю 450 000,00 грн. на умовах передплати в розмірі 50% вартості.
Крім того, 16.02.2008 Кредитором (ПрАТ "Готель "Салют") та боржником (ТОВ "Нафтохімімпекс") укладено Договір купівлі-продажу №НИ-0000002, за умовами якого (п.п. 1.1., 1.3., 1.4., 4.1.) боржник зобов`язався за плату передати у власність кредитора вісімнадцять дерев`яних віконних блоків типу "євровікно" загальною площею 245,6 кв.м. за ціною 20 250,00 грн. за одиницю, загальною вартістю 364500,00 грн.на умовах передплати у розмірі 80% вартості.
Також,01.08.2007 між Кредитором (ПрАТ "Готель "Салют") та боржником (ТОВ "Нафтохімімпекс") укладено Договір виконання робіт №НИ-000006, згідно умов якого (п.п. 1.1., 1.2., 4.1.) боржник зобов`язався за плату виконати роботи з виготовлення 108 дерев`яних блоків та 32 шаф для одягу за ціною 347280,00 грн.
01.03.2007 року між Кредитором (ПрАТ "Готель "Салют") та боржником (ТОВ "Нафтохімімпекс") укладено Договір купівлі-продажу №НИ-000005, за умовами якого (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 4.1.) боржник зобов`язався за плату передати у власність кредитора 15 дерев`яних віконних блоків типу "євровікно" загальною площею 204,667 кв.м. за ціною 24 000,00 грн. за одиницю, загальною вартістю 360 000,00 грн. на умовах передплати у розмірі 100% вартості.
16.01.2007 року між Кредитором (ПрАТ "Готель "Салют") та боржником (ТОВ "Нафтохімімпекс") укладено Договір купівлі-продажу №НИ-000003, за умовами якого (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 4.1.) боржник зобов`язався за плату передати у власність кредитора 18 дерев`яних віконних блоків типу "євровікно" загальною площею 245,6 кв.м. за ціною 24 000,00 грн. за одиницю, загальною вартістю 432 000,00 грн. на умовах передплати у розмірі 100% вартості.
Як зазначає скаржник, грошові кошти у якості попередньої плати у загальному розмірі 3 519 502,07 грн. були перераховані ТОВ "Нафтохімімпекс", однак ТОВ "Нафтохімімпекс" визначені товари ПрАТ "Готель "Салют" не поставив, передплату не повернув.
Отже, заборгованість на суму 1 918 944,77 грн. утворилася в зв`язку з неповернутою передплатою ПрАТ "Готель "Салют" за будівельні матеріали (відповідно рахунків-фактур: від 01.03.2006 року на суму 29 044,77 грн.; від 20.12.2007 року - 332 000,00 грн.; від 31.01.2008 року - 150 000,00 грн.; від 23.04.2008 року - 300 000,00 грн.; від 13.05.2008 року - 30 000,00 грн.; від 20.05.2008 року - 337 000,00 грн.; від 30.05.2008 року - 100 000,00грн.; від 23.06.2008 року - 278 000,00 грн.; від 28.08.2008 року - 60 000,00 грн.; від 29.08.2008 року - 100 000,00 грн.; від 18.11.2008 року - 202 900,00 грн.).
Заборгованість на суму 376 600,00 грн. утворилася в зв`язку з неповернутою передплатою ПрАТ "Готель "Салют" за виготовлення віконних блоків (відповідно до договорів від 16.01.2007 року на суму 17 000,00 грн.; від 01.03.2007 року - 278 600,00 грн.; від 16.02.2008 року - 81 000,00 грн.).
Заборгованість на суму 60 804,00 грн. утворилася в зв`язку з неповернутою передплатою ПрАТ "Готель "Салют" за виготовлення дверних блоків відповідно до договору від 01.08.2007 року.
Заборгованість на суму 146 833,30 грн. утворилася в зв`язку з неповернутою передплатою ПрАТ "Готель "Салют" за електрообладнання відповідно до рахунку від 22.05.2007 року.
Заборгованість на суму 1 016 320,00 грн. утворилася в зв`язку з неповернутою передплатою ПрАТ "Готель "Салют" за виготовлення меблів для готельних номерів (відповідно до рахунків-фактур: від 28.11.2007 року на суму 208 880,00 грн.; від 30.05.2008 року на суму 380 000,00 грн.; від 15.07.2008 року на суму 97 440,00 грн.; від 23.12.2008 року на суму 120 000,00 грн.; від 27.02.2009 року на суму 210 000,00 грн.).
На підтвердження наявності відповідної заборгованості кредитором надано та матеріали справи містять відповідні копії договорів, рахунки-фактури, які виставлялись боржником кредитору, а також копії виписок з банківського рахунку ТОВ "Нафтохімімпекс" за період з 15.11.2006 року по 27.02.2009 року, надані безпосередньо боржником кредитору на його запит та долучено останнім до матеріалів справи 08.06.2021 року разом із запереченнями на повідомлення арбітражного керуючого про результати розгляду кредиторських вимог.
Вказані банківські виписки з рахунку ТОВ "Нафтохімімпекс" містять штамп банківської установи (ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"), а також печатку та підпис представника боржника, отже є належними доказами по справі.
Крім того, вимоги ПрАТ "Готель "Салют"  до боржника на заявлену суму 3 519 502,07 грн. також підтверджується доданим до заяви Актом звірки взаємних розрахунків від 31.12.2020 року, згідно якого заборгованість ТОВ "Нафтохімімпекс" перед ПрАТ "Готель "Салют" станом на 31.12.2020 року становить 3 519 502,07 грн.
Вказаний Акт містить підписи уповноважених осіб, а також погоджено директорами обох сторін, про що свідчать відповідні підписи та печатки, а відтак також є належним доказом, оскільки відповідає вимогам законодавства.
Стосовно наданого Акту від 31.12.2020 року, то судова колегія зазначає, що за приписами статті 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Цей перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз викладеного свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання.
На переконання судової колегії, акт звірки взаємних розрахунків від 30.07.2020 не є майновою дією боржника (така ж позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/9004/13), не свідчить про проведення певної господарської операції, оскільки сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; при цьому акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17).
Судова колегія відзначає, що саме первинними документами підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір (або ж рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору - тобто про заборгованість боржника перед кредитором); саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та для визнання грошових вимог цього кредитора.
Як було зазначено вище, вимоги кредитора підтверджені не лише Актом звірки взаємних розрахунків, а також і відповідними первинними документами, зокрема: рахунками-фактурою, які виставлялись боржником кредитору, а також копіями виписок з банківського рахунку ТОВ "Нафтохімімпекс" за період з 15.11.2006 року по 27.02.2009 року, надані безпосередньо боржником кредитору на його запит.
Більш того, судом здійснено перевірку та порівняння сум заборгованості, які зазначені в Акті, з відповідними сумами, які надходили на банківський рахунок ТОВ "Нафтохімімпекс" від ПрАТ "Готель "Салют", та встановлено їх дійсність та арифметичну відповідність.
Згідно до ч. 2. ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
За вказаних обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заявником документально доведено та матеріалами справи підтверджено факт здійснення ним відповідної передплати за укладеними з боржником договорами, а відтак, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів отримання передплаченого товару та послуг, і наявність підстав для повернення сум попередньої оплати, що свідчить про доведеність заборгованості боржника перед ПрАТ "Готель "Салют" на заявлену суму 3 519 502,07 грн.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, представник ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та розпорядник майна боржника подали заяви про застосування позовної давності до вимог ПрАТ "Готель "Салют" на заявлену суму 3 519 502,07 грн.
За твердженням заявників, договори були укладені в 2007-2008 роках, а платежі згідно банківських виписок здійснені в період часу з 15.11.2006 року по 27.02.2009 року, а тому строк позовної давності до вимог сплив 27.02.2012 року.
З цього приводу судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257ЦК України).
В силу приписів ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).
Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16).
Вищенаведені висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 року у справі №916/4644/15.
Як було зазначено вище,  31.12.2020 року між ПрАТ "Готель "Салют" та ТОВ "Нафтохімімпекс" підписано Акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість ТОВ "Нафтохімімпекс" перед ПрАТ "Готель "Салют" станом на 31.12.2020 року становить 3 519 502,07 грн., і такий Акт визнано належним доказом по справі, оскільки відповідає вимогам законодавства.
Отже, за висновками апеляційного господарського суду, підписанням сторонами Акту звірки розрахунків від 31.12.2020 року, яким боржник добровільно визнав наявну у нього заборгованість, було перервано строк позовної давності, який розпочався заново з 01.01.2021 року.
Твердження арбітражного керуючого у відзиві на апеляційну скаргу про те, що даний Акт звірки взаємних розрахунків не погоджено розпорядником майна кредитора арбітражним керуючим Шмуйлом А.Д., до уваги судом не береться, оскільки в даному випадку важливим є саме факт підписання уповноваженою особою боржника акта звірки розрахунків, в якому визначена його заборгованість, а відтак відсутність погодження розпорядника майна кредитора, за умови підписання Акту головним бухгалтером та директором кредитора та скріпленого його печаткою, не має суттєвого значення.
Оскільки ПрАТ "Готель "Салют" звернулось до суду з вимогами до боржника після переривання строку позовної давності у травні 2021 року, то  в даному випадку заява подана в межах трирічного строку позовної давності.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяви представника ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядника майна боржника про застосування строку позовної давності, вищенаведених обставин, встановлених апеляційним судом, не врахував, дійсних обставин, що мають значення для справи, не з`ясував, у зв`язку з чим допустився порушень норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної ухвали у відповідній частині та дійшов помилкових висновків про відому у визнанні вимог ПрАТ "Готель "Салют" на суму 3 519 502,07 грн.
Враховуючи встановлені вище обставини у їх сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи ПрАТ "Готель "Салют", викладені в його апеляційній скарзі, стосовно неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині відмови у визнанні вимог ПрАТ "Готель "Салют" до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія на підставі норм ст.ст.275,277 ГПК України дійшла висновку скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 в наведеній частині та прийняти нове рішення, визнавши ПрАТ "Готель "Салют" кредитором боржника на суму 3 519 502,07 грн. із включенням до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Заява ТОВ "Індастріал констракшн" з грошовими вимогами до боржника на суму 17 045 000,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 07.05.2021(згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованість на суму 17 065 000,00 грн. за укладеним 02.01.2019 року договором №02-01/19 про відступлення права вимоги.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №9/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ТОВ "Індастріал констракшн", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі.
Досліджуючи заяву ТОВ "Індастріал констракшн" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як встановлено судом, 01.12.2014 року між ТОВ "Індастріал констракшн" (продавець), яке представлене ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (повірений), та ТОВ "Хімічні технології" (покупець) укладено Договір  купівлі-продажу цінних паперів№БВ-14-23/2, за умовами якого продавець зобов`язався продати та передати, а покупець - прийняти та оплатити цінні папери, визначені у п.1.1. Договору. 
Загальна сума договору складає 997 000,00 грн. без ПДВ(п.1.2. Договору).
Згідно акту прийому-передачі цінних паперів від 03.12.2014 року продавець передав, в покупець прийняв відповідні цінні папери.
Крім того, 26.12.2014 року між ТОВ "Індастріал констракшн" (продавець), яке представлене ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (повірений), та ТОВ "Хімічні технології" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-14-62/1, за умовами якого продавець зобов`язався продати та передати, а покупець - прийняти та оплатити цінні папери, визначені у п.1.1. Договору. 
Загальна сума договору складає 46 695 000,00 грн. без ПДВ (п.1.2. Договору).
Згідно акту прийому-передачі цінних паперів від 26.12.2014 року продавець передав, в покупець прийняв відповідні цінні папери.
Також, 22.06.2015 року між ТОВ "Індастріал констракшн" (продавець) та ТОВ "Хімічні технології" (покупець), яке представлене ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (повірений), укладено Договір купівлі-продажу векселів №БВ-15-10/1, за умовами якого продавець зобов`язався продати, а покупець - придбати прості векселі з ордерною формою випуску та існуючі в документарній формі з характеристиками, визначеними у п.1.1. Договору. 
Договірна вартість продажу векселів (сума договору) складає 83 189 800,00 грн. без ПДВ (п.2.1. Договору).
Згідно акту прийому-передачі векселів від 22.06.2015 року продавець передав, в покупець прийняв відповідні векселі.
02.01.2019 року між ТОВ "Індастріал констракшн" (первісний кредитор), ТОВ "Нафтохімімпекс" (новий кредитор) та ТОВ "Хімічні технології" (боржник) укладено договір №02-01/19 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги згідно договорів: №БВ-14-23/2 від 01.12.2014 року в сумі основного боргу 997 000,00 грн.,     №БВ-14-62/1 від 26.12.2014 року в сумі основного боргу 3 936 000,00 грн., №БВ-15-10/1 від 22.06.2015 року в сумі основного боргу 12 112 000,00 грн. (основні договори), укладених між первісним кредитором та боржником.
Згідно п.2.1. Договору, незалежно від виконання боржником його обов`язків перед Новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за Основним договором, Новий кредитор розраховується з Первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника - 17 045 000,00 грн.
Новий кредитор зобов`язується до 31.12.2025, після підписання цього договору, закрити заборгованість вказану в п. 2.1. Договору (п.2.2. Договору).
За твердженням скаржника, Боржником не сплачено вартість придбання прав вимоги за договорами, що складає 17 045 000,00 грн.
Однак, як вірно встановлено судом, до поданої заяви кредитором не додано доказів реальності та виконання договору відступлення права вимоги, доказів прийманні-передачі документів, які засвідчують права, що передаються, не надано доказів виникнення заборгованості ТОВ "Хімічні технології" перед ТОВ "Індастріал констракшн" за вказаними договорами, а також доказів виконання вказаних договорів, не додано виписок по рахунках, які б підтверджували передачу цінних паперів від кредитора покупцеві або часткову сплату покупцем отриманих цінних паперів.
Окрім наведеного, під час розгляду заяви ТОВ "Індастріал констракшн" суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.
Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:
- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16); 
- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);
- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);
- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18). 
Так, предметом розгляду у цьому судовому провадженні є грошові вимоги ТОВ "Індастріал констракшн", що ґрунтуються на невиконанні боржником своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги.
На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором було подано низку документів у копіях, зокрема, договір відступлення права вимоги №02-01-19 від 02.01.2019 року, договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-14-23/2 від 01.12.2014 року, акт приймання-передачі цінних паперів від 03.12.2014 року, договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-14-62/1 від 26.12.2014 року, акт приймання-передачі цінних паперів від 26.12.2014 року, договір купівлі-продажу векселів №БВ-15-10/1 від 22.06.2015 року та акт приймання-передачі векселів від 22.06.2015 року.
В розумінні положень ГПК України подані ТОВ "Індастріал констракшн" документи є доказами, на підставі яких суди встановлюють обставини, що входять до предмета доказування у справі.
З цього приводу слід зазначити, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.
Саме на цьому принципі акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 814/803/17.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують. 
Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. 
Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. 
Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.
Крім того, правового висновку про обґрунтованість відмови судів у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах №910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019) та №904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020). Така практика є сталою судовою практикою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства. 
З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості ТОВ "Нафтохімімпекс" перед ТОВ "Індастріал констракшн".
Разом з тим, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ТОВ "Індастріал констракшн", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ТОВ "Індастріал констракшн" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.
Разом з тим, відповідні документи, про відсутність яких було зазначено місцевим господарським судом, та які, на думку скаржника, підтверджують його вимоги до боржника, були надані апелянтом лише в суді апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.
Так, в додатках до апеляційної скарги містяться банківські виписки скаржника на підтвердження часткової оплати ТОВ "Хімічні технології" своїх зобов`язань перед ТОВ "Індастріал констракшн" за договорами купівлі-продажу цінних паперів.
Беручи до уваги наведені вище обставини щодо обов`язку доведення належними доказами своїх кредиторських вимог, а також сталу судову практику щодо розгляду грошових вимог конкурсних кредиторів, колегія суддів вважає, що прийняття та розгляд додаткових доказів у підтвердження обґрунтованості грошових вимог конкурсних кредиторів на стадії апеляційного перегляду справи в порядку ст. 269 ГПК України має бути здійснено з дотримання принципу диспозитивності.
Так, згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Приписи наведеної норми передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 року у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - заявника кредиторських вимог).
Разом з тим, скаржником не зазначено об`єктивних обставин та не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання вказаних документів, за наявності відповідного обов`язку, разом із заявою з кредиторськими вимогами. 
Отже, судова колегія не вбачає в даному випадку виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції. 
Таким чином, скаржником не наведено достатнього та належного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Крім того, на переконання колегії суддів, прийняття та дослідження в якості доказів означених вище документів судом апеляційної інстанції у справі про банкрутство під час розгляду грошових вимог ТОВ "Індастріал констракшн" порушуватиме принцип диспозитивності.
За таких обставин, оскільки в порушення свого обов`язку апелянтом не надано таких доказів як до заяви з кредиторськими вимогами, так і до дня проведення судом попереднього засідання, на час розгляду справи в суді першої інстанції вказані докази в матеріалах справи були відсутні і місцевий господарський суд не мав можливості їх дослідити, а скаржником, в свою чергу, не обґрунтовано об`єктивними причинами неможливість їх подання до суду першої інстанції, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх прийняття до уваги у якості належних доказів на підтвердження викладених у апеляційній скарзі обставин під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Отже, твердження апелянта про порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали від 15.12.2021 року в наведеній частині не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу господарського суду міста Києва в оскаржуваній ТОВ "Індастріал констракшн" частині прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.

Заява ТОВ "Газотурбінні технології" з грошовими вимогами до боржника на суму 685 000,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 07.05.2021(згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості у розмірі 685 000,00 грн., яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги від 02.05.2019 року №02-05/19.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №7/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ТОВ "Газотурбінні технології", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі.
Досліджуючи заяву ТОВ "Газотурбінні технології" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2019 між ТОВ "Газотурбінні технології" (первісний кредитор), ТОВ "Нафтохімімпекс" (новий кредитор) та ТОВ "Міжрегіональна транспортна компанія" (боржник) було укладено договір №02-05/19 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги згідно договору №Б-09-157/1 від 24.03.2009 (основний договір) укладений між первісним кредитором та боржником в сумі основного боргу 44 001 700,00 грн.
Згідно п.2.1. Договору, незалежно від виконання боржником його обов`язків перед Новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за Основним договором, Новий кредитор розраховується з Первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника - 44 001 700,00 грн.
Новий кредитор зобов`язується до 31.12.2020 року закрити заборгованість вказану в п.2.1 Договору (п. 2.2 Договору).
Як стверджує кредитор, погашення заборгованості за договором від 02.05.2019 року №02-05/19 боржником здійснено частково на загальну суму 43316700,00 грн. Борг у розмірі 685 000,00 грн. залишився непогашеним.
Однак, як вірно встановлено судом, до поданої заяви кредитором не додано доказів виникнення заборгованості ТОВ "Міжрегіональна транспортна компанія" перед ТОВ "Газотурбінні технології" за договором №Б-09-157/1 від 24.03.2009 року, не додано сам договір №Б-09-157/1 від 24.03.2009 року, не додано доказів виконання вказаного договору.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що вказані документи знаходяться у боржника і скаржник не мав можливості їх подати, судом відхиляються як безпідставні, оскільки ТОВ "Газотурбінні технології" є стороною основного договору і відповідна оплата ТОВ "Міжрегіональна транспортна компанія" за цим договором здійснювалась на користь кредитора.
Окрім наведеного, під час розгляду заяви ТОВ "Індастріал констракшн" суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.
Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:
- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16); 
- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);
- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);
- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18). 
Так, предметом розгляду у цьому судовому провадженні є грошові вимоги ТОВ "Газотурбінні технології", що ґрунтуються на невиконанні боржником своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги.
На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором було подано лише копію договору відступлення права вимоги №02-05/19 від 02.05.2019.
В розумінні положень ГПК України подані ТОВ "Газотурбінні технології" документи є доказами, на підставі яких суди встановлюють обставини, що входять до предмета доказування у справі.
З цього приводу слід зазначити, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.
Саме на цьому принципі акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 814/803/17.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують. 
Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. 
Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. 
Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.
Крім того, правового висновку про обґрунтованість відмови судів у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах №910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019) та №904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020). Така практика є сталою судовою практикою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства. 
З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості ТОВ "Нафтохімімпекс" перед ТОВ "Газотурбінні технології".
Разом з тим, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ТОВ "Газотурбінні технології", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ТОВ "Індастріал констракшн" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.
Отже, твердження апелянта про порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали від 15.12.2021 року в наведеній частині не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу господарського суду міста Києва в оскаржуваній ТОВ "Газотурбінні технології" частині прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.

Заява ТОВ "УАУ" з грошовими вимогами до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 9 693 827,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості у розмірі 9 693 827,00 грн., яка виникла на підставі договору поруки №841 від 24.07.2007 року, укладеного в забезпечення виконання кредитного зобов`язання ТОВ "Нафтохімімпекс" за Договором кредитної лінії №325v-01-02 від 19.03.2002 року.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №14/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ТОВ "УАУ", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність заявлених вимог. При цьому, також задовольнив заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. про застосування строку позовної давності. 
Досліджуючи заяву ТОВ "УАУ" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як встановлено судом, 24.07.2007 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитором), ТОВ "УАУ" (поручителем) ТОВ "Нефтехімімпексом" (боржником) було укладено договір поруки №841, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором за своєчасне виконання боржником зобов`язань за договором кредитної лінії №325v-01-02 від 19.03.2002 (кредитний договір) укладений між кредитором та боржником про надання кредиту у розмірі 17 507 883,50 дол. США.
Як зазначає скаржник, відповідно до умов договору поруки №841 від 24.07.2002 року ТОВ "УАУ" взяті на себе зобов`язання виконало в повному обсязі, сплативши на рахунок кредитора 29 965 725,35 грн. в період з 24.07.2007 року по 28.12.2007 року
В свою чергу, за твердженням заявника, ТОВ "Нафтохімімпекс" здійснило часткове погашення заборгованості перед ТОВ "УАУ" за договором на загальну суму 20 271 853,35 грн. в період з 28.12.2007 року по 27.09.2018 року, внаслідок чого залишився непогашеним борг у розмірі 9 693 827,00 грн., що також підтверджується актом звіряння розрахунків від 31.12.2020 року.
Однак, як вірно встановлено судом, до заяви кредитором не додано ані договору кредитної лінії № 325v-01-02 від 19.03.2002 року, ані доказів видачі кредиту, доказів часткового повернення кредиту. Крім того, до заяви не додано та в матеріалах справи відсутній Акт звіряння розрахунків від 31.12.2020 року, на який скаржник посилається як на підтвердження своїх вимог до боржника.
Окрім наведеного, під час розгляду заяви ТОВ "УАУ" суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.
Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:
- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16); 
- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);
- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);
- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18). 
Так, предметом розгляду у цьому судовому провадженні є грошові вимоги ТОВ "УАУ", що ґрунтуються на неналежному виконанні боржником своїх зобов`язань за договором поруки.
На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором було подано лише відповідний договір поруки №841 від 24.07.2007 року, додаткову угоду №1 від 01.11.2016 року до вказаного договору поруки, а також картку рахунку №3771. 
В розумінні положень ГПК України подані ТОВ "УАУ" документи є доказами, на підставі яких суди встановлюють обставини, що входять до предмета доказування у справі.
З цього приводу слід зазначити, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.
Саме на цьому принципі акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 814/803/17.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують. 
Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. 
Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. 
Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.
Крім того, правового висновку про обґрунтованість відмови судів у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах №910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019) та №904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020). Така практика є сталою судовою практикою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства. 
З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості ТОВ "Нафтохімімпекс" перед ТОВ "УАУ".
Разом з тим, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ТОВ "УАУ", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ТОВ "УАУ" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.
Разом з тим, відповідні документи, про відсутність яких було зазначено місцевим господарським судом, та які, на думку скаржника, підтверджують його вимоги до боржника, були надані апелянтом лише в суді апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.
Так, в додатках до апеляційної скарги містяться банківські виписки скаржника на підтвердження оплати ТОВ "УАУ" перед банком заборгованості за кредитним договором та часткової оплати ТОВ "Нафтохімімпекс" своїх зобов`язань перед ТОВ "УАУ" за договором поруки.
Беручи до уваги наведені вище обставини щодо обов`язку доведення належними доказами своїх кредиторських вимог, а також сталу судову практику щодо розгляду грошових вимог конкурсних кредиторів, колегія суддів вважає, що прийняття та розгляд додаткових доказів у підтвердження обґрунтованості грошових вимог конкурсних кредиторів на стадії апеляційного перегляду справи в порядку ст. 269 ГПК України має бути здійснено з дотримання принципу диспозитивності.
Так, згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Приписи наведеної норми передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 року у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - заявника кредиторських вимог).
Разом з тим, скаржником не зазначено об`єктивних обставин та не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання вказаних документів, за наявності відповідного обов`язку, разом із заявою з кредиторськими вимогами. 
Отже, судова колегія не вбачає в даному випадку виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції. 
Таким чином, скаржником не наведено достатнього та належного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Крім того, на переконання колегії суддів, прийняття та дослідження в якості доказів означених вище документів судом апеляційної інстанції у справі про банкрутство під час розгляду грошових вимог ТОВ "УАУ" порушуватиме принцип диспозитивності.
За таких обставин, оскільки в порушення свого обов`язку апелянтом не надано таких доказів як до заяви з кредиторськими вимогами, так і до дня проведення судом попереднього засідання, на час розгляду справи в суді першої інстанції вказані докази в матеріалах справи були відсутні і місцевий господарський суд не мав можливості їх дослідити, а скаржником, в свою чергу, не обґрунтовано об`єктивними причинами неможливість їх подання до суду першої інстанції, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх прийняття до уваги у якості належних доказів на підтвердження викладених у апеляційній скарзі обставин під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, дійшовши правомірного висновку про відмову у визнанні вимог ТОВ "УАУ" до боржника з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами, місцевим господарським судом помилково розглянуто та задоволено заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. про застосування до таких вимог строку позовної давності.
Так, суд наголошує, що згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тобто, за змістом наведеної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. (Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 25.01.2018 року у справі №910/7394/17 та від 13.03.2018 року у справі №911/1555/17).
Відтак, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ "УАУ" з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, то в даному випадку обставини ймовірного пропуску кредитором строку позовної давності та поважності причин пропуску такого строку не підлягають  дослідженню.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що наведені порушення з рештою не призвели до прийняття неправильного рішення по суті заявлених вимог.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.

Заява ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" з грошовими вимогами до боржника на суму 3 874 043,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості у розмірі 3 874 043,00 грн., яка виникла у зв`язку з неналежними виконанням боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу векселів №Б-11-211/1 від 11.07.2011 року.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №12/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність заявлених вимог. При цьому, також задовольнив заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. про застосування строку позовної давності. 
Досліджуючи заяву ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.07.2011 між ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (продавець), яке представлене ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (повірений) та ТОВ "Нафтохімімпекс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу векселів №Б-11-211/1, відповідно до умов якого ТОВ "Нафтохімімпекс" придбав у ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" простий вексель, випущений та існуючий в документарній формі (товар) з наступними характеристиками: № вексельного бланку 30013110842, векселедавець ТОВ "Хімреактив" ЄДРПОУ 32344814, дата складання векселя 06.05.2005 р., номінальна вартість векселя 75 000000,00 грн., вартість векселя 74 415 500,00 грн.
Договірна вартість продажу векселя: 74 415 500,00 грн. (п.2.1. Договору).
В силу п. 2.3. Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 27.12.2013 року до договору, Покупець зобов`язаний сплатити договірну вартість векселя продавцю на поточний рахунок продавця не пізніше 30.12.2016 року.
На підставі Акту прийому-передачі векселів від 11.07.2011 року, вексель було передано від ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" до ТОВ "Нафтохімімпекс".
Отже, як зазначає ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація", ним повністю виконано свої обв`язки за договором.
Проте, у встановлений між сторонами строк згідно умов вище вказаного договору, ТОВ "Нафтохімімпекс" не здійснило сплати договірної ціни векселя в повному розмірі, сплативши в період з 11.07.2011 року по 27.04.2017 року         70 541 457,00 грн., про що свідчить додана до заяви картка рахунку :6852, як наслідок не сплаченим залишився борг у розмірі 3 874 043,00 грн.
Кредитор зазначає, що строки розрахунку за вказаним договором були продовженні сторонами додатковою угодою від 27.04.2017 року. Розмір заборгованості 3 874 043,00 грн. підтверджується актом звіряння розрахунків від 01.02.2020 року.
Як було зазначено вище, приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд зазначив, що до заяви з вимогами до боржника кредитором не надано належним чином засвідченої копії вказаного векселя, договору доручення та довіреності професійного учасника ринку цінних паперів, додаткової угоди, якою, як зазначає кредитор, продовжено строк розрахунку за договором.
Отже, на думку суду, матеріали справи не містять усіх необхідних документів на підтвердження зазначених вимог.
Однак, судова колегія не погоджується з такими висновками суду.
Так, судова колегія зазначає, що зважаючи на усталену судову практику розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора-векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів. 
Разом з тим, в даному випадку ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" не є векселедержателем, а вимоги кредитора ґрунтуються не на зобов`язаннях боржника-векселедавця сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя. 
У цій справі кредитором заявлено вимоги у зв`язку з невиконанням боржником грошових зобов`язань за правочином (цивільно-правовим договором) купівлі-продажу, предметом якого є рухоме майно у вигляді цінного паперу, тобто не на вексельних зобов`язаннях, а тому безпідставним є висновок суду про необхідність надання кредитором належним чином засвідченої копії вказаного векселя. 
Щодо посилань суду про ненадання кредитором договору доручення та довіреності професійного учасника ринку цінних паперів, то судова колегія зазначає наступне, що договір купівлі-продажу векселів №Б-11-211/1 від 11.07.2011 року вчинений ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (як продавцем), представленим ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (як повіреним), що має відповідну ліцензію на здійснення брокерської діяльності, тобто відповідає вимогам законодавства, чинного на дату його укладення.
Даний договір недійсним в установленому порядку не визнавався, а отже є чинним, у суду відсутні підстави ставити під сумнів правомірність участі при укладенні такого договору ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" як ліцензійного торгівця цінними паперами, а відтак ненадання кредитором документів, про які зазначено судом першої інстанції, не спростовує вимог кредитора до боржника.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" доведено наявність кредиторських вимог до боржника на заявлену суму 3   874   043,00 грн.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, представник ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та розпорядник майна боржника подали заяви про застосування позовної давності до вимог ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація".
За твердженням заявників, за умовами укладеного договору покупець зобов`язаний сплатити договірну вартість векселя продавцю на поточний рахунок продавця не пізніше 30.12.2013 року, а тому строк позовної давності до вимог ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" сплив 30.12.2016 року.
З цього приводу судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257ЦК України).
В силу приписів ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як встановлено судом та було зазначено вище, п. 2.3. Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 27.12.2013 року до договору, сторони погодили, що покупець зобов`язаний сплатити договірну вартість векселя продавцю на поточний рахунок продавця не пізніше 30.12.2016 року.
Отже, в даному випадку строк позовної давності сплив 30.12.2019 року.
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).
Як вбачається з доданої до заяви картки рахунку :6852, останній платіж боржником сплачено 27.04.2017 року, отже строк позовної давності перервався, розпочався заново з 28.04.2017 року та відповідно сплив 28.04.2020 року.
Твердження скаржника про те, що строки розрахунку за вказаним договором були продовженні сторонами додатковою угодою від 27.04.2017 року, а розмір заборгованості також підтверджується актом звіряння розрахунків від 01.02.2020 року є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відповідні докази відсутні, ані до заяви, ані до апеляційної скарги не надані.
Таким чином, з огляду на пропуск кредитором строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у визнанні вимог ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація".
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції щодо відхилення вимог ТОВ "Міжгалузева машинобудівна корпорація" не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.

Заява ТОВ "Феррекспо" з грошовими вимогами до боржника на суму 5   182   713,59 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 07.05.2021 року (згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості у розмірі 5 182 713,59 грн., яка виникла на підставі придбання простого векселя, векселедавцем якого є ТОВ "Нафтохімімпекс".
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №11/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами, а саме не надання оригіналу векселя.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ТОВ "Феррекспо", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність заявлених вимог, а саме не надання оригіналу векселя. При цьому, також відмовив у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про застосування строку позовної давності. 
Досліджуючи заяву ТОВ "Феррекспо" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів, 23.10.2017 року між ПрАТ "F.C.І." (продавець), ПрАТ "Окма" (повірений продавця) та ТОВ "Феррекспо" (покупець) укладений договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-61, відповідно до умов якого ТОВ "Феррекспо" придбав у ПрАТ "F.C.І." простий вексель, випущений та існуючий в документарній формі (товар) з наступними характеристиками: №АА 0542991, векселедавець ТОВ "Нафтохімімпекс" ЄДРПОУ 31029407, дата складання векселя/дата пред`явлення векселя 29.03.2007р./01.04.2032р., сума векселя 5 182 713,59 грн. загальна вартість векселя 3 286 000,00 грн.
Згідно п. 3.1 Договору оплата загальної вартості пакету ЦП здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця в термін з дати підписання сторонами акту прийому-передачі цінних паперів до 31.12.2017 року.
На підставі укладеного 22.11.2017 року між сторонами акту виконаних робіт до договору вексель було передано від ПрАТ "F.C.І." до ТОВ "Феррекспо".
Згідно матеріалів справи, ТОВ "Феррекспо" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом перерахувавши на рахунок ПрАТ "F.C.І." кошти у розмірі 3 286 00,00 грн., про що свідчать додані до заяви копії банківських виписок.
За твердженням апелянта, на підставі векселя №АА 0542991 від 29.03.2007 року ТОВ "Нафтохімімпекс" має заборгованість перед ТОВ "Феррекспо" у розмірі 5 182 713,59 грн. 
За змістом положень статей 4, 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", простий вексель можна використати лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за винятком фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів. 
Водночас цей Закон не визначає наслідків недійсності векселів, виданих на порушення вимог статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", тому грошове зобов`язання за векселем не припиняється, якщо він є безтоварним. В цьому випадку підлягають переважному застосуванню над нормами національного законодавства положення статей 75, 77 Уніфікованого закону, як міжнародного договору, ратифікованого Україною. 
Зобов`язання за векселем є дійсними, якщо його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні".
Крім цього за змістом статей 177, 178, 194, 197 ЦК України цінні папери є об`єктами цивільних прав, які можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї до іншої особи в порядку правонаступництва або іншим чином; цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. До особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).
В Україні у цивільному обороті є кілька груп цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання, до яких відносяться векселі (підпункт "д" пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").
Отже, вексель, як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справі про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. 
При розгляді справ, пов`язаних з обігом простих векселів, судам належить досліджувати у судовому засіданні оригінали цих цінних паперів, зважаючи на їх правову природу та обов`язковість реквізитів; встановлення ж судами обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі. 
У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 42 постанови від 01.08.2019 у справі №914/2441/15 та в пунктах 21, 22 постанови від 26.04.2018 у справі №904/5299/17 (пункти 21, 22). 
Таким чином, зважаючи на усталену судову практику з розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора - векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі №910/772/19, від 27.10.2020 у справі №917/814/16.
Судом встановлено, що кредитором до заяви додано копію простого векселя №АА 0542991 від 29.03.2007 року, векселедавцем якого виступає ТОВ "Нафтохімімпекс".
Однак, до заяви не долучено оригінал цього векселя. Не надано такого оригіналу і в суді апеляційної інстанції.
Не дослідивши оригінал відповідного векселя як документа, що підтверджує грошові вимоги кредитора до боржника, та не залучивши такий доказ в оригіналі до матеріалів справи, судова колегія позбавлена можливості надати такому цінному паперу, як доказу у справі, належної оцінки на предмет відповідності його змісту та форми вимогам вексельного законодавства.
Встановлення судом обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі.   
Посилання скаржника в апеляційній скарзі про необхідність лише дослідження в судовому засіданні оригіналу цінного паперу без обов`язкового його долучення до матеріалів справи апеляційним судом відхиляються, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства та практики Верховного Суду з наведеного питання. 
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ТОВ "Феррекспо", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ТОВ "Феррекспо" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.
Відтак, оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ "Феррекспо" з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, то в даному випадку обставини ймовірного пропуску кредитором строку позовної давності та поважності причин пропуску такого строку, про що було заявлено представником ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", не підлягають дослідженню.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.

Заява Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" з грошовими вимогами до боржника на суму 1 730 000,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 11.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості у розмірі 1 730 000,00 грн., яка виникла у зв`язку з неналежними виконанням боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу векселів №Б-415/03 від 12.11.2007 року та договором купівлі-продажу векселів №Б-418/03 від 12.11.2007 року.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №15/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність заявлених вимог. При цьому, також задовольнив заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. про застосування строку позовної давності. 
Досліджуючи заяву Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.11.2007 року між Компанією з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" (Продавець), інтереси якого представляє ЗАТ "Ділові партнери", та ТОВ "Нафтохімімпекс" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-415/03, відповідно до якого Продавець продав, а ТОВ "Нафтохімімпекс" (Покупець) придбало акції. 
Продавець виконав свої обов`язки за договором та передав цінні папери, а саме: прості іменні акції випущені в документарній формі. Емітент акцій - AT "Київмедпрепарат". Кількість цінних паперів - 73000 штук. Ціна купівлі-продажу одного ЦП - 10,00 грн. Загальна вартість цінних паперів за договором склала 730000,00 грн., про що свідчить акт прийому-передачі виконаних робіт до договору купівлі-продажу цінних паперів від 23.11.2007 року.
Вищевказаним договором було встановлено термін розрахунків, а саме пунктом 2.2. передбачено, що Покупець зобов`язується перерахувати грошові кошти в розмірі 730 000,00 грн. до 12.11.2008 року.
На підставі додаткової угоди №1 від 12.11.2008 року сторони домовились про продовження строків розрахунків до 12.11.2010 року та внесли відповідні зміни до пункту 2.2. договору №Б-415/03 від 12.11.2008 року.
12.11.2010 року сторони підписали додаткову угоду до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-415/03 від 12.11.2007 року, якою продовжили строки розрахунків до 12.11.2014 року.
Як стверджує заявник, 10.11.2014 року сторони відтермінували строки розрахунків за договором № Б-415/03 від 12.11.2014 року та встановили новий строк, - 12.11.2020 року, про що склали додаткову угоду. Разом з тим, вказана додаткова угода до заяви не додана та в матеріалах справи відсутня.
Отже, на дату звернення кредитора із відповідною заявою заборгованість боржника перед кредитором за договором купівлі-продажу цінних паперів від 12.11.2007 року №Б-415/03 складає 730 000,00 грн.
Крім того, 12.11.2007 року між Компанією з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" (Продавець), інтереси якого представляє ЗАТ "Ділові партнери", та ТОВ "Нафтохімімпекс" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-418/03, відповідно до якого Продавець продав, а ТОВ "Нафтохімімпекс" (Покупець) придбало акції. 
Продавець виконав свої обов`язки за договором та передав цінні папери, а саме: прості іменні акції випущені в документарній формі. Емітент акцій - AT "Стахановський вагонобудівний завод". Кількість цінних паперів - 1 000 000 штук. Ціна купівлі-продажу одного ЦП - 1,00 грн. Загальна вартість цінних паперів за договором склала 1 000 000,00грн., про що свідчить акт прийому-передачі від 16.11.2007 року.
Вищевказаним договором було встановлено термін розрахунків, а саме пунктом 2.2. передбачено, що Покупець зобов`язується перерахувати грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн. до 12.11.2008 року.
12.11.2008 року сторони підписали додаткову угоду №1, якою домовились про продовження строків розрахунків до 12.11.2010 року та внесли відповідні зміни до пункту 2.2. договору №Б-418/03 від 12.11.2008 року.
На підставі додаткової угоди від 12.11.2010 року до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-418/03 від 12.11.2007 року 12.11.2010 року сторони домовились про продовження строків розрахунків до 12.11.2014 року.
12.11.2014 року сторони підписали додаткову угоду до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-418/03 від 12.11.2007 року, якою домовились про продовження строків розрахунків до 12.11.2017 року.
Як стверджує заявник, 12.11.2017 року сторони відтермінували строки розрахунків за договором № Б-418/03 від 12.11.2014 року та встановили новий строк, - 12.11.2020 року, про що склали додаткову угоду. Разом з тим, вказана додаткова угода до заяви не додана та в матеріалах справи відсутня.
Отже, на дату звернення кредитора із відповідною заявою заборгованість боржника перед кредитором за договором купівлі-продажу цінних паперів від 12.11.2007 року №Б-418/03 складає 1 000 000,00 грн.
Як було зазначено вище, приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд зазначив, що до заяви з вимогами до боржника кредитором не надано підстав та доказів участі торговця цінними паперами в укладенні вказаних договорів, а саме: договору доручення та відповідної довіреності, на які містяться посилання в самому договорі на покупку цінних паперів а додаткові угоди, додані до заяви кредитора були укладені без участі торговця цінними паперами, вказані договори та додаткові угоди до них слід вважати недійсними внаслідок їх нікчемності, а вимоги кредитора підлягають відхиленню.
Отже, на думку суду, матеріали справи не містять усіх необхідних документів на підтвердження зазначених вимог.
Однак, судова колегія не погоджується з такими висновками суду.
Так, судова колегія зазначає, що зважаючи на усталену судову практику розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора-векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів. 
Разом з тим, в даному випадку Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" не є векселедержателем, а вимоги кредитора ґрунтуються не на зобов`язаннях боржника-векселедавця сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя. 
У цій справі кредитором заявлено вимоги у зв`язку з невиконанням боржником грошових зобов`язань за правочином (цивільно-правовим договором) купівлі-продажу, предметом якого рухоме майно у вигляді цінного паперу, тобто не на вексельних зобов`язаннях.
Щодо посилань суду про ненадання кредитором договору доручення та довіреності професійного учасника ринку цінних паперів, то судова колегія зазначає наступне, що договори купівлі-продажу векселів №Б-415/03 від 12.11.2007 року та №Б-418/03 від 12.07.2007 року, вчинені Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" (як продавцем), яку представляє повірена особа ЗАТ "Ділові партнери", що має відповідну ліцензію на здійснення діяльності по випуску та обігу цінних паперів, тобто відповідають вимогам законодавства, чинного на дату їх укладення.
Дані договори недійсними в установленому порядку не визнавались, а отже є чинними, у суду відсутні підстави ставити під сумнів правомірність участі при укладенні таких догорів ЗАТ "Ділові партнери" як ліцензійного торгівця цінними паперами, а відтак ненадання кредитором документів, про які зазначено судом першої інстанції, не спростовує вимог кредитора до боржника.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що Компанією з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" доведено наявність кредиторських вимог до боржника на заявлену суму 1 730 000,00 грн.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, представник ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та розпорядник майна боржника подали заяви про застосування позовної давності до вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited".
За твердженням заявників, строк оплати вартості цінних паперів боржником перед кредитором за Договором №Б-415/03 від 12.11.2007 року (з урахуванням додаткової угоди від 12.11.2010 року) встановлено не пізніше 12.11.2014 року, а тому строк позовної давності до вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" за цим договором сплив 12.11.2017.
Крім того, строк оплати вартості цінних паперів боржником перед кредитором за Договором №Б-418/03 від 12.11.2007 року (з урахуванням додаткової угоди від 12.11.2014 року) встановлено не пізніше 12.11.2017 року, а тому строк позовної давності до вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited" за цим договором сплив 12.11.2020.
З цього приводу судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257ЦК України).
В силу приписів ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як встановлено судом та було зазначено вище, п.2.2. Договору №Б-415/03 від 12.11.2007 року сторони погодили, що покупець зобов`язаний сплатити договірну вартість цінних паперів продавцю на поточний рахунок продавця не пізніше 12.11.2008 року.
Аналогічна умова міститься в п.2.2. Договору №Б-418/03 від 12.11.2007.
Щодо додаткових угод до договорів купівлі продажу, якими сторони погоджували строк оплати вартості цінних паперів необхідно зауважити таке.
Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
5. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з приписами п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.
Правовідносини сторін за договором купівлі-продажу цінних паперів регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, нормами Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", а також спеціальним актом - Правилами (умовами) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андеррайтингу, управління цінними паперами, затвердженими Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1449 від 12.12.2006р.
Ч. 9 ст.17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" (у редакції чинній на момент укладення оскаржуваної додаткової угоди) визначає перелік операцій, які можуть здійснюватися без участі торговця цінними паперами.
Отже, якщо вчинені сторонами операції не підпадають під вказаний перелік вони мають здійснюватися за обов`язковою участю торговця цінними паперами.
У даному випадку, операція здійснена сторонами (купівля-продаж цінних векселів) не належить до жодної із перелічених у ч. 9 ст.17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" категорій, а тому відповідно основний договір мав бути вчинений за обов`язковою участю торговця цінних паперів, за участю ЗАТ "Ділові партнери", та/або іншої особи, яка має право на здійснення брокерської діяльності.
Крім цього, Правилами (умовами) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андеррайтингу, управління цінними паперами", затвердженими Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1449 від 12.12.2006р. також передбачено обов`язкова участь торговця цінними паперами при здійсненні діяльності з торгівлі цінними паперами.
Так, згідно ч. 4 Розділу III (у редакції чинній на момент укладення оскаржуваної додаткової угоди) при зміні істотних умов або розірванні договору, що має наслідком виникнення, зміну або припинення зобов`язань торговця та/або його клієнта, торговцю необхідно оформити таку зміну або розірвання додатковим договором та відобразити факт укладання додаткового договору у внутрішньому обліку.
Додаткові договори укладаються та оформляються в тому самому порядку та вигляді, що і основні договори, крім договорів, укладених на фондових біржах.
Договори, зміни або розірвання договорів, що укладаються (вчиняються) у вигляді паперового документа, засвідчуються підписами уповноважених осіб сторін і печаткою торговця та печаткою клієнта/контрагента, якщо клієнтом/контрагентом є юридична особа - резидент (для юридичних осіб - нерезидентів - за наявності печатки) (п.2 ч. 1 Розділу III Правил у редакції чинній на момент укладення оскаржуваної додаткової угоди).
З огляду на викладене, додаткові угоди, якими було змінено строк оплати вартості цінних паперів, також мали бути вчинені за участю торговця цінними паперами, тобто в тому самому порядку що і основний договір.
Проте, оскаржувані угоди укладені без участі торговця цінними паперами - ЗАТ "Ділові партнери", що в свою чергу суперечить положенням ч. 9 ст.17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" та Правилам (умовам) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андеррайтингу, управління цінними паперами", затверджених Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1449 від 12.12.2006р.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (2 ст. 215 ЦК України).
Враховуючи те, що Додаткові угоди №1 від 12.11.2008 року та від 12.11.2010 року до Договору №Б-415/03 від 12.11.2007 року, а також додаткові угоди №1 від 12.08.2008 року, від 12.11.2010 року та від 12.11.2014 року до Договору №Б-418/03 від 12.11.2007 року укладено за відсутності торговця цінними паперами, що в свою чергу суперечить положенням ч. 9 ст.17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" та Правилам (умовам) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андеррайтингу, управління цінними паперами", затверджених Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1449 від 12.12.2006р., такі Додаткові угоди є нікчемними.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що додаткові угоди щодо продовження строку за договорами купівлі-продаж не підпадають під визначення "правочин щодо цінних паперів" та не потребують участі торгівця цінними паперами, апеляційним судом відхиляються, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства та практики Верховного Суду з наведеного питання. 
Отже, в даному випадку строк позовної давності за Договорами купівлі-продажу розпочався 12.11.2008 року та відповідно сплив 12.11.2011 року., в той час як із даною заявою кредитор звернувся лише у травні 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відхилення заявлених вимог у повному обсязі.
Таким чином, з огляду на пропуск кредитором строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у визнанні вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited".
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.

Заява ПАТ "Затисянський хімічний завод" з грошовими вимогами до боржника на суму 15 000 00,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 12.05.2021 (11.05.2021 згідно кваліфікованого електронного підпису), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
Вказана заява обґрунтована наявністю у боржника заборгованості перед кредитором на суму 15 000 000,00 грн.,на підставі простого векселя серія АА 1080893 виданого боржником 11.12.2007 року із датою погашення по пред`явленню не раніше 01.03.2010 року.
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №13/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами, а саме не надання оригіналу векселя.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ПАТ "Затисянський хімічний завод", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність заявлених вимог, а саме не надання оригіналу векселя. При цьому, також задовольнив заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядника майна про застосування строку позовної давності. 
Досліджуючи заяву ПАТ "Затисянський хімічний завод" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів заяви, постановою Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2016 у справі №907/1032/15 ПАТ "Затисянський хімічний завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 26.12.2018 призначено ліквідатором у справі №907/1032/15 арбітражного керуючого Чорнія Мар`яна Володимировича.
У процесі здійснення ліквідаційної процедури у справі №907/1032/15 ліквідатору стало відомо, що з метою отримання можливості придбати векселі, 19.02.2009 року між ВАТ "Затисянський хімічний завод" (правопопередник ПАТ "Затисянський хімічний завод") та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено Кредитний договір №1291-09. 
Згідно п. 4.1. Договору, позичальник зобов`язується використати кредитні кошти, отримані згідного даного договору, для придбання цінних паперів. Зазначена інформація також підтверджується Актом від 14.12.2012 за №120/22-0112- 05792908 (долучено до заяви від 11.05.2021 за №02-01/4440).
При ознайомленні з актом ГУ ДФС у Закарпатській області від 14.12.2012 за №120/22- 0112-05792908 ліквідатором встановлено, що станом на 01.01.2011 на балансі ВАТ "Затисянський хімічний завод" (правопопередник ПАТ "Затисянський хімічний завод") рахується простий вексель №АА 1080893, дата складання векселя - 11.12.2007, векселедавець - ТОВ "Нафтохімімпекс" (ідентифікаційний код - 31029407), номінальна вартість векселя становить        15 000 000,00 грн., дата погашення векселя - по пред`явленню, не раніше 01.03.2010.
Враховуючи відсутність будь-якої інформації щодо проведення розрахунку по векселю, ліквідатором на адресу ТОВ "Нафтохімімпекс" направлено запит від 20.02.2019 за №02-01/2173 про надання інформації щодо проведення розрахунку по простому векселю АА №1080893, номінальною вартістю 15 000 000,00 грн. Відповідь не отримано.
Із Акту від 14.12.2012 року за №120/22-0112-05792908 вбачається, що вищезазначений простий вексель реалізовано ТОВ "ПЕРТ" (ідентифікаційний код 35263995) на користь ПАТ "Затисянський хімічний завод", про що укладено Договір №Б-10-229/1 від 27.04.2010 року. 
20 лютого 2019 року ліквідатором на адресу ТОВ "ПЕРТ" направлено запит від 20.02.2019 за №02-01/2170 про надання копії Договору №Б-10-229/1 від 27.04.2010 та копії векселю АА №1080893. Відповідь не отримано.
Враховуючи те, що ліквідатором вжито можливі заходи необхідні для виявлення простого векселя №АА 1080893, номінальною вартістю 15 000 000,00 грн., який рахується на балансі ПАТ "Затисянський хімічний завод", а посадовими особами банкрута не передано ліквідатору жодної документації, що стосується господарсько-фінансової діяльності підприємства, зокрема й оригінал/копію вищезазначеного векселя, ліквідатором до Печерського районного суду міста Києва подано заяву про визнання втраченого векселя недійсним та відновлення права на втрачений вексель.
Також ліквідатором 03.11.2020 в офіційному друкованому виданні "Голос України" зроблено публікацію про виклик держателя втраченого простого векселя до Печерського районного суду м. Києва з пропозицією у тримісячний строк з дати опублікування публікації повідомити суд про свої права на простий вексель № АА 1080893 дата складання векселя -11.12.2007, векселедавець - Товариство з обмежено відповідальністю "Нафтохімімпекс" (ідентифікаційний код - 31029407, юридична адреса: 01010, місто Київ, вул. Січневого Повстання, буд. 11-Б), номінальна вартість векселя становить 15 000 000,00 грн., дата погашення векселя - по пред`явленню, не раніше 01.03.2010.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі №757/13252/20-ц про визнання втраченого векселя недійсним та відновлення права на втрачений вексель, ухвалено розглядати справу за правилами окремого провадження.
Однак, станом на дату звернення до суду із заявою з кредиторськими вимогами рішення Печерського районного суду м. Києва кредитором не подано.
За змістом положень статей 4, 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", простий вексель можна використати лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за винятком фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів. 
Водночас цей Закон не визначає наслідків недійсності векселів, виданих на порушення вимог статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", тому грошове зобов`язання за векселем не припиняється, якщо він є безтоварним. В цьому випадку підлягають переважному застосуванню над нормами національного законодавства положення статей 75, 77 Уніфікованого закону, як міжнародного договору, ратифікованого Україною. 
Зобов`язання за векселем є дійсними, якщо його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні".
Крім цього за змістом статей 177, 178, 194, 197 ЦК України цінні папери є об`єктами цивільних прав, які можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї до іншої особи в порядку правонаступництва або іншим чином; цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. До особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).
В Україні у цивільному обороті є кілька груп цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання, до яких відносяться векселі (підпункт "д" пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").
Отже, вексель, як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справі про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. 
При розгляді справ, пов`язаних з обігом простих векселів, судам належить досліджувати у судовому засіданні оригінали цих цінних паперів, зважаючи на їх правову природу та обов`язковість реквізитів; встановлення ж судами обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі. 
У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 42 постанови від 01.08.2019 у справі №914/2441/15 та в пунктах 21, 22 постанови від 26.04.2018 у справі №904/5299/17 (пункти 21, 22). 
Таким чином, зважаючи на усталену судову практику з розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора - векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі №910/772/19, від 27.10.2020 у справі №917/814/16.
Судом встановлено, що кредитором до заяви додано копію Акту від 14.12.2012 за №120/22-0112- 05792908, запит від 20.02.2019 за №02-01/2173, запит від 20.02.2019 за №02-01/2170, а також копію кредитного договору від 19.02.2009 року, укладеного між ВАТ "Затисянський хімічний завод" (правопопередник ПАТ "Затисянський хімічний завод") та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит".
Однак, як вірно встановлено судом, до заяви не долучено оригінал цього векселя. Не надано такого оригіналу і в суді апеляційної інстанції.
Не дослідивши оригінал відповідного векселя як документа, що підтверджує грошові вимоги кредитора до боржника, та не залучивши такий доказ в оригіналі до матеріалів справи, судова колегія позбавлена можливості надати такому цінному паперу, як доказу у справі, належної оцінки на предмет відповідності його змісту та форми вимогам вексельного законодавства.
Встановлення судом обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі.   
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ПАТ "Затисянський хімічний завод", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ПАТ "Затисянський хімічний завод" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.
Разом з тим, дійшовши правомірного висновку про відмову у визнанні вимог ПАТ "Затисянський хімічний завод" до боржника з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами, місцевим господарським судом помилково розглянуто та задоволено заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. про застосування до таких вимог строку позовної давності.
Так, суд наголошує, що згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тобто, за змістом наведеної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. (Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 25.01.2018 року у справі №910/7394/17 та від 13.03.2018 року у справі №911/1555/17).
Відтак, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ПАТ "Затисянський хімічний завод" з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, то в даному випадку обставини ймовірного пропуску кредитором строку позовної давності та поважності причин пропуску такого строку не підлягають дослідженню.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що наведені порушення з рештою не призвели до прийняття неправильного рішення по суті заявлених вимог.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції щодо відхилення вимог ПАТ "Затисянський хімічний завод" не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.
Крім того, оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.02.2022 року було відстрочено ПАТ "Затисянський хімічний завод" сплату судового збору у розмірі 6 810,00 грн. до прийняття Північним апеляційним господарським судом судового рішення у даній справі, то судова колегія дійшла висновку про стягнення із скаржника вказаної суми в дохід державного бюджету України.

Заява ПрАТ "АСК "Омега" з грошовими вимогами до боржника на суму 45 000 000,00 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 07.05.2021 (згідно відмітки канцелярії суду), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.
В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості у розмірі 5 182 713,59 грн., яка виникла на підставі наявного у кредитора простого векселя на суму 45 000 000,00 грн., векселедавцем якого є ТОВ "Нафтохімімпекс".
Розпорядник майна боржника згідно повідомлення №5/24-05/21 від 24.05.2021 року заявлені вимоги у повному обсязі не визнав з огляду на недоведеність їх належними та допустимим доказами, а саме не надання оригіналу векселя.
Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині вимог ПрАТ "АСК "Омега", погодився з розпорядником майна та відмовив кредитору у визнанні його вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність заявлених вимог, а саме не надання оригіналу векселя. При цьому, також відмовив у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядника майна боржника про застосування строку позовної давності. 
Досліджуючи заяву ПрАТ "АСК "Омега" та додані до неї докази, судова колегія зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів заяви, кредитор отримав у власність простий вексель серії АА № 1080896 від 11.12.2007 на суму 45 000 000,00 грн., виданий ТОВ "Нафтохімімпекс". Строк сплати за векселем згідно протоколу про зміну реквізитів векселів від 19.08.2019 року встановлено не раніше 31.12.2022 року.
За твердженням апелянта, на підставі вказаного векселя боржник має заборгованість перед ПрАТ "АСК "Омега" у розмірі 45 000 000,00 грн. 
За змістом положень статей 4, 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", простий вексель можна використати лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за винятком фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів. 
Водночас цей Закон не визначає наслідків недійсності векселів, виданих на порушення вимог статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", тому грошове зобов`язання за векселем не припиняється, якщо він є безтоварним. В цьому випадку підлягають переважному застосуванню над нормами національного законодавства положення статей 75, 77 Уніфікованого закону, як міжнародного договору, ратифікованого Україною. 
Зобов`язання за векселем є дійсними, якщо його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні".
Крім цього за змістом статей 177, 178, 194, 197 ЦК України цінні папери є об`єктами цивільних прав, які можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї до іншої особи в порядку правонаступництва або іншим чином; цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. До особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).
В Україні у цивільному обороті є кілька груп цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання, до яких відносяться векселі (підпункт "д" пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").
Отже, вексель, як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справі про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. 
При розгляді справ, пов`язаних з обігом простих векселів, судам належить досліджувати у судовому засіданні оригінали цих цінних паперів, зважаючи на їх правову природу та обов`язковість реквізитів; встановлення ж судами обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі. 
У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 42 постанови від 01.08.2019 у справі №914/2441/15 та в пунктах 21, 22 постанови від 26.04.2018 у справі №904/5299/17 (пункти 21, 22). 
Таким чином, зважаючи на усталену судову практику з розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора - векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі №910/772/19, від 27.10.2020 у справі №917/814/16.
Судом встановлено, що кредитором до заяви додано копію простого векселя №АА 1080896 від 11.12.2007 року, векселедавцем якого виступає ТОВ "Нафтохімімпекс".
Однак, до заяви не долучено оригінал цього векселя. Не надано такого оригіналу і в суді апеляційної інстанції.
Не дослідивши оригінал відповідного векселя як документа, що підтверджує грошові вимоги кредитора до боржника, та не залучивши такий доказ в оригіналі до матеріалів справи, судова колегія позбавлена можливості надати такому цінному паперу, як доказу у справі, належної оцінки на предмет відповідності його змісту та форми вимогам вексельного законодавства.
Встановлення судом обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі.   
Посилання скаржника в апеляційній скарзі про необхідність лише дослідження в судовому засіданні оригіналу цінного паперу без обов`язкового його долучення до матеріалів справи апеляційним судом відхиляються, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства та практики Верховного Суду з наведеного питання. 
Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ПрАТ "АСК "Омега", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ПрАТ "АСК "Омега" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.
Відтак, оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні вимог ПрАТ "АСК "Омега" з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, то в даному випадку обставини ймовірного пропуску кредитором строку позовної давності та поважності причин пропуску такого строку, про що було заявлено представником ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та розпорядником майна боржника, не підлягають дослідженню.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідній частині не вбачається.
Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 277 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма Факторинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 залишити без задоволення.
2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 в частині визнання додаткових грошових вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" до боржника на суму 188 098 065,94 грн. - вимоги четвертої черги та 4 540,00 грн. - вимоги першої черги залишити без змін.
3.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Готель "Салют" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 задовольнити.
4.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 в частині відмови у визнанні вимог Приватного акціонерного товариства "Готель "Салют" до боржника на суму 3 519,502,07 грн. скасувати.
5.Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким визнати вимоги ПрАТ "Готель "Салют" до ТОВ "Нафтохімімпекс" на суму 3 519 502,07 грн. та включити до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.
6.Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Затисянський хімічний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал констракшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології", Товариства з обмеженою відповідальністю "УАУ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація", Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 залишити без задоволення.
7.Ухвалу господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі №910/3559/21 в частині відмови у задоволені заяв Публічного акціонерного товариства "Затисянський хімічний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал констракшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології", Товариства з обмеженою відповідальністю "УАУ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація", Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррекспо", Компанії з обмеженою відповідальністю "Frold Project Limited", Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" з грошовими вимогами до боржника залишити без змін.
8.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Затисянський хімічний завод" (90332, Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Королево, вул. Заводська, буд. 1, ідентифікаційний код 05792908) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA668999980313121206082026001, Код класифікації доходів бюджету 22030101) 6 810,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
9.Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.
10.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
11.Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови підписано 22.07.2022 року після виходу суддів Сотнікова С.В. та Грека Б.М. з відпустки.

Головуючий суддя                                                            О.М. Остапенко 

Судді                                                                                С.В. Сотніков

                                                                                Б.М. Грек