КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/3853/22
провадження № 33/824/1441/2022 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 червня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі  судді  Кирилюк Г. М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1   на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2022 року в складі судді Скуби А. В. , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина  України,  проживаючого  за адресою: АДРЕСА_1 ,  до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,
 
встановив:
 
Постановою  судді Дарницького  районного суду м. Києва від 15 квітня  2022 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного  правопорушення, передбаченого  ст. 124 КУпАП,  та  накладено  адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.  Стягнуто  судовий збір  в розмірі  496 грн 20 коп. 
19.05.2022 ОСОБА_1    подав апеляційну скаргу,  в якій просить поновити  строк на  подання  апеляційної скарги, постанову  судді Дарницького  районного суду м. Києва від 15 квітня  2022 року скасувати,  провадження  у справі  закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП  у зв`язку з  відсутністю  в його  діях складу  адміністративного  правопорушення.
Посилається на ті підстави, що  він не  був належним чином  повідомлений про  судове засідання 15 квітня  2022  року.  Розглянувши справу   в його  відсутність,  суд  першої інстанції порушив  його  право  на  захист.  
Про винесення 15 квітня 2022  року  постанови    про  притягнення  його  до  адміністративної  відповідальності  за ст. 124 КУпАП  він  дізнався лише  10  травня  2022 року.  
По суті доводів  апеляційної  скарги зазначив,  що  08.02.2022  він  керував вантажним автомобілем «ISUZU», номерний знак НОМЕР_1 ,  що належить  ТОВ  «Тедіс Україна»,  рухався з  дозволеною  швидкістю  ~ 50  км/год по  вул. Бориспільська.  В путі рух мав здійснити ліворуч, тому  врахувавши дорожню обстановку,  пересвідчившись  в безпеці вчинення  такого  маневру,  здійснив зниження  швидкості руху автомобіля до оптимальних  20 км/год для безпечного  входу в поворот, який за радіусом  траєкторії  є плавним,  крутизни не  має.  Здійснивши маневр повороту,  відчув,  що  автомобіль раптово  почав сунути в правий бік з причини того,  що дорожня ділянка  була вкрита ожеледицею та не  оброблена  спецзасобами.  Оцінивши ситуацію,  застосував екстрене гальмування, при цьому  намагався повернути повний контроль  над автомобілем, намагався вирівняти транспортний засіб.  Вжитими засобами вдалося попередити  зіткнення  з  припаркованим автомобілем,  однак  сталося зіткнення  передньою частиною  вантажівки в металеву  огорожу.    
Зазначив,  що  матеріали справи не  містять  доказів  порушення ним  п. 12.1 ПДР  України.
 В протоколі   не  зазначено,  яка  ж повинна  бути швидкість   автомобіля на  ділянці дороги,  де сталася ДТП, не  встановлено,  з якою швидкістю  він  рухався, яку саме дорожню  обстановку мав врахувати  для  безпечного  руху  транспортного  засобу. 
Суд першої  інстанції  не  надав жодної  оцінки схемі місця ДТП, в якій чітко  зазначено,  що стан  покриття проїзної частини :  мокре,  ожеледиця; є  недоліки в утриманні  вулично-шляхової мережі, які стали супутньою  причиною ДТП.
Фотознімками з місця  події  зафіксовано наявність ковзання,  ожеледиці та відсутність  не  оброблення  дороги протиожеледними матеріалами;  застосування ним  екстреного  гальмування.
В письмових  поясненнях він  зазначав,  що   причиною  дорожньої аварії  є саме ожеледиця, неналежне  утримання  автомобільної дороги, не вжиття відповідними органами заходів  по обробці  протиожеледними матеріалами  окремої  ділянки  проїзної  частини. Проте суд першої  інстанції не  надав  оцінки вказаному  доказу. 
Він  повідомляв інспектору   патрульної поліції  про  необхідність  складення Акту обстеження  ділянки  вулично-шляхової  мережі, в  чому було  відмовлено  з поясненнями,  що  такий акт складається   при оформленні  матеріалу за  ст.140  КУпАП.
  За відсутності  належних,  достатніх та допустимих доказів,  які б однозначно  вказували на  наявність  в його  діях  порушень п.12.1 ПДР України, що  знаходиться  в  причинно-наслідковому зв`язку з  настанням  ДТП, законні  підстави для притягнення  його   до  адміністративної відповідальності та накладення  адміністративного  стягнення  відсутні. 
В судовому  засіданні  ОСОБА_1   апеляційну  скаргу  підтримав та просив її  задовольнити. 
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує наступне.
Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Строк  на  подання  апеляційної скарги на  постанову  Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2022 року   спливав 24 квітня 2022  року. 
Подавши апеляційну  скаргу  19 травня 2022  року,  ОСОБА_1  пропустив строк на  апеляційне  оскарження.
Враховуючи  ту обставину,  що   ОСОБА_1 не  був належним чином  повідомленим про  день, час та місце  розгляду справи,    з метою забезпечення  доступу до правосуддя та права особи на апеляційний перегляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість  поновлення  строку   на апеляційне  оскарження.
Суд, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , дослідивши матеріли справи та надані суду  докази,  дійшов висновку, що  апеляційна  скарга  не  підлягає  задоволенню  з таких підстав. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 251  КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Відповідно  до змісту протоколу  про адміністративне  правопорушення серії ААБ №304949,  08  лютого  2022  року  о 08 год.  35 хв. в м.Києві  по вул. Бориспільській, 27,  водій ОСОБА_1 ,  керуючи транспортним засобом «ISUZU», номерний знак НОМЕР_1 ,  не  врахував  дорожню  обстановку, не вибрав безпечної  швидкості руху,  не  впорався з керуванням та скоїв наїзд  на  перешкоду, що призвело до  пошкодження транспортного  засобу. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124  КУпАП.
До  вказаного  протоколу   надано схему місця ДТП,    пояснення   водія ОСОБА_1 .
Дослідивши вказані  докази, суд першої  інстанції   дійшов висновку, що   водій ОСОБА_1   порушив п. 12.1 ПДР України.
Апеляційний суд    погоджується  з висновками суду  першої  інстанції з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно  до  п. 12.1  ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно  до  наявної  в матеріалах справи схеми  місця ДТП, стан  покриття проїзної частини :  мокре,  ожеледиця;  наявність  недоліків  в утриманні  вулично-шляхової  мережі, які стали супутньою причиною  ДТП. 
Відповідно  до письмових  пояснень   ОСОБА_1 від 08.02.2022, керуючи автомобілем «ISUZU», номерний знак НОМЕР_1 ,  при повороті вліво  для  розвороту  автомобіль потрапив на  ожеледицю, в результаті авто  винесло з дороги.  Він  прийняв заходи щодо зупинки авто, але  від слизької дороги   ні зупинити  авто, ні  виключити зіткнення  було неможливо.   В результаті вийшло зіткнення  з  СТО шиномонтажем.
Як пояснив ОСОБА_1   в судовому  засіданні,  поворот наліво для розвороту  транспортного  засобу   він здійснював  під  іншим кутом, ніж  вимагала  дорожня  обстановка, оскільки  намагався уникнути наїзду з однієї сторони на  припаркований автомобіль,  а з  іншої - на пішохода. Оскільки  ділянка  дорога  була  вкрита ожеледицею,  він  не зміг  уникнути  наїзду  на металеву  огорожу СТО. 
Наданими  суду  фотознімками з місця  події  зафіксовано наявність гальмівного  шляху  автомобіля та відсутність  снігу.
Разом з тим,  доказів того,  що  дорога  не  була  оброблена  протиожеледними матеріалами,  суду надано не  було.
З огляду  на фіксацію  того, що  покриття  проїзної  частини було  мокрим,  доводи  ОСОБА_1   про те, що  протиожеледні  заходи не  застосовувались  є  необґрунтованими. 
Письмові пояснення ОСОБА_1 також не  містять  посилання  на те, що  дорога не  була оброблена  протиожеледними матеріалами.
При цьому під час  вибору  безпечної швидкості  руху  водій  повинен  був враховувати наявність  ожеледиці та мокрого покриття проїзної частини, щоб  мати  змогу  постійно  контролювати його  рух та  безпечно  керувати  ним.
Занесення  транспортного  засобу  під  час здійснення  розвороту  свідчить  про те, що  транспортний засіб  їхав занадто  швидко   для  цих умов. 
Доказів  існування інших недоліків в утриманні   вулично-шляхової  мережі, які могли слугувати   супутньою  причиною ДТП,  крім мокрого  покриття проїзної частини  та ожеледиці,  матеріали справи не  містять. 
В матеріалах справ також  відсутні докази  того,  що на даній ділянці дороги  не  було  забезпечено  дотримання правил,  норм  і стандартів,  що  стосуються  забезпечення  безпеки дорожнього  руху при утриманні  автомобільних доріг.
Дослідивши зібрані  по  справі докази в їх сукупності,   суд дійшов висновку, що наявні  в матеріалах справи докази підтверджують  наявність  в діях ОСОБА_1 порушення вимог п.  12.1  ПДР  України. 
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої  інстанції і могли б  слугувати підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях вказаної  особи  складу адміністративного правопорушення, апеляційна  скарга  не містить та при розгляді скарги апеляційним судом не  встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов  висновку, що  апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова  суду  першої  інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
постановив:
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на  апеляційне  оскарження  постанови Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2022 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної  інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                   Г. М. Кирилюк