ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/5128/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                          Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Кіровоградській області
на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Хилько Л.І.) у справі № 340/5128/21
за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Управління Держпраці у Кіровоградській області
про  визнання протиправною та скасування припису,-

встановив:

У серпні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до суду із позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушень №КР6909/227/АВ/П від 16.08.2021.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач належними та допустимими доказами не довів вчинення позивачкою порушення вимог статей 21, 24 КЗпП України щодо допуску до роботи осіб без укладення трудових договорів, у зв`язку з чим оскаржуваний припис від 21.07.2021 №КР6902/227/АВ/П є таким, що винесений всупереч чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.          
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що під час здійснення інспекційного відвідування за фактичними адресами здійснення діяльності позивачкою виявлені особи, які повідомили про роботу в позивачки та працевлаштування у ТОВ «Марінекс ЛТД», тобто трудові відносини цих осіб із позивачкою не оформлені. Відповідач зазначає, що за інформацією Пенсійного Фонду України по страхувальнику ФОП ОСОБА_1 станом на 20.07.2021 наймані працівники відсутні. Крім того, згідно даних Пенсійного Фонду України станом на 21.07.2021 у ТОВ «Марінекс ЛТД» також відсутні працівники. Таким чином, відповідач вважає, що позивачкою допущено до роботи двох працівників без укладання трудового договору щонайменше з 20.07.2021.
З цих підстав, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Позивачка подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 09.07.2021 до Управління надійшов лист Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 09.07.2021 №4782/5/11-28-07-09-09 щодо суб`єктів господарювання, у яких кількість працевлаштованих найманих працівників менша за кількість зареєстрованих РРО.
Згідно вищевказаного листа, у позивачки зареєстровано три касові апарати за фактичними адресами здійснення діяльності.
Враховуючи надану інформацію, 19.07.2021 посадовою особою відповідача було складено службову записку на ім`я керівництва про прийняття рішення щодо проведення інспекційного відвідування у позивачки.
Під час проведення інспекційного відвідування за фактичною адресою здійснення діяльності позивачки виявлено за роботою продавця особу, яка назвалася ОСОБА_2 та  яка  в усній формі повідомила, що працює 6 місяців у ФОП ОСОБА_1 та працевлаштована у ТОВ "Марінекс ЛТД". За іншою фактичною адресою здійснення діяльності позивачки виявлено за роботою продавця особу, яка відмовилась назвати своє ім`я та прізвище та в усній формі повідомила, що працює 6 місяців та працевлаштована у ТОВ "Марінекс ЛТД". Позивачкою на виконання вимоги надано договір надання персоналу від 15.06.2020 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Марінекс ЛТД" (код ЄДРПОУ 42561494), витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , інших підтверджуючих документів про працевлаштування працівників не надано. За інформацією Пенсійного Фонду України по страхувальнику ФОП ОСОБА_1 станом на 20.07.2021 о 15 год. 38 хв. наймані працівники відсутні. Згідно даних ПФУ в ТОВ "Марінекс ЛТД" (код ЄДРПОУ 42561494) станом на 21.07.2021 взагалі відсутні наймані працівники.
Враховуючи вказане, посадові особи відповідача дійшли висновку про те, що трудові відносини між позивачкою та вищезазначеними працівниками залишаються не оформленими.
21.07.2021 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №КР6902/227/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути порушення ст.ст.21, 24 КЗпП України до 20.08.2021.
Не погодившись зі спірним приписом, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що виходячи із суті договірних відносин між позивачем та ТОВ "Марінекс ЛТД", між позивачкою та вказаною юридичною особою-посередником у працевлаштуванні укладений договір аутстаффінгу. Відтак, суд дійшов висновку, що у позивачки відсутній обов`язок укладати з вказаними відповідачем фізичними особами трудові договори за наявності законних підстав участі цих фізичних осіб у виробничому процесі позивачки, оскільки ці особи надані у розпорядження позивачки відповідно до договору про надання персоналу від 15.06.2020, укладеному з ТОВ "Марінекс ЛТД", і саме останнє є їх роботодавцем. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що за результатами інспекційного відвідування (Акт від 20.05.2021 №КР5326/227/АВ), досліджено договір надання персоналу від 15.06.2020, однак відповідачем порушень вимог з питань оформлення трудових відносин у позивачки не встановлено.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 823, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 з наступними змінами,  (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до положень пунктів 16 - 18 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 823, матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.
Пунктами 20-23 Порядку № 823 передбачено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.
Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) визначено, що трудовий договір з угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до вимог частини третьої статті 24 КЗпП, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між позивачем (клієнт) та ТОВ "Марінекс ЛТД" (виконавець) укладено договір надання персоналу від 15.06.2020. Так, відповідно до положень пп.2.2.6 п.2.2  цього договору виконавець має право без узгодження із клієнтом залучати для виконання цього договору третіх осіб, зокрема роботодавця наданих у розпорядження клієнта найманих робітників "Марінекс ЛТД". 
Крім того, матеріали справи містять копії витягу з наказу №121-К від 03.05.2021, відповідно до якого ОСОБА_3 було прийнято на роботу у ТОВ "Марінекс ЛТД" на посаду продавця продовольчих товарів на умовах повного робочого часу з 03.05.2021 на умовах укладеного колективного договору від 27.04.2018, з окладом згідно штатного розкладу, а також копії витягу із наказу №167-К від 15.06.2021, відповідно до якого ОСОБА_2 прийнято на роботу у ТОВ "Марінекс ЛТД" на посаду продавця продовольчих товарів на умовах повного робочого часу з 15.06.2021 на умовах укладеного колективного договору від 27.04.2018, з окладом згідно штатного розкладу.
Відповідно до положень ст. 39 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» діяльність суб`єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, здійснюється на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
В свою чергу, матеріали справи містять лист Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України (центральний апарат) від 29.10.2018 №33/01/6079-18, зі змісту якого вбачається, що ТОВ "Марінекс ЛТД" включено до Переліку суб`єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та суб`єктів господарювання, які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні та в інших роботодавців.
Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у позивача відсутній обов`язок укладати з вказаними вище фізичними особами трудові договори за наявності законних підстав участі цих фізичних осіб у виробничому процесі позивача, адже ці особи були надані у розпорядження позивача відповідно до договору про надання персоналу від 15.06.2020, укладеному з ТОВ "Марінекс ЛТД". Натомість, доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що згідно даних Пенсійного Фонду України станом на 21.07.2021 у ТОВ «Марінекс ЛТД» відсутні працівники, адже це лише свідчить про можливе порушення ТОВ «Марінекс ЛТД» законодавства, однак не може бути підставою для висновків щодо недотримання саме позивачем трудового законодавства.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Згідно  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями  316,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 340/5128/21 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко