КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 квітня2022 року                                                                                          м. Київ
 
                                                                                                              Справа №760/27341/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/3509/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:                                         Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Шереметьєвої Л.А. 21 червня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, 
 
В С Т А Н О В И В
 
В грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути на свою користь: 
§  з АТ «СК «ІНГО» доплату суми страхової виплати в розмірі 47801,92 грн; 
§  з ОСОБА_2 різницю між нанесеним матеріальним збитком та лімітом відповідальності страховика майнову шкоду в розмірі 39315,2 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача, в якій винним визнано саме відповідача, та його притягнуто до  адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  страховою компанією АТ «СК «ІНГО». За полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн. Позивач звернувся до АТ «СК «ІНГО» із заявою про настання страхового випадку і страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 82198,08 грн. Однак позивач не погодився з висновком оцінювача щодо розміру визначеного матеріального збитку. 
У зв`язку з цим, позивач самостійно звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, яким було складено Висновок спеціаліста № 13/11-ТЗ від 17 листопада 2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 160315,2 грн. 
Тому  позивач вважає, що йому має бути виплачено додатково страхове відшкодування у розмірі 47801,92 грн, а інша частина шкоди у розмірі 30315,2 грн має відшкодовуватись винуватцем ДТП відповідачем - ОСОБА_2 .. 
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 рокупозов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   1300 грн та 13,99 грн судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що витрат, пов`язаних з ремонтом пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП позивач не поніс. Страхове відшкодування за вирахуванням франшизи та зносу транспортного засобу позивачу виплачено відповідачем - АТ «СК «ІНГО», тому даний відповідач виконав умови укладеного договору страхування. З уразуванням цього суд також вважав відсутніми підстави  для стягнення відповідача ОСОБА_2 відшкодування, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Разом з тим, сума фрашизи - 1300 грн, на яку було зменшено страхове відшкодування підлягає компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_2 . 
 
Не погодився із вказаним рішенням суду позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин справи. Вказує на те, суд не надав належної оцінки його доводам, визначення вартості матеріального збитку проведено в установленому порядку. Висновок суду про те, що він погодився на визначений страховою компанією розмір відшкодування є безпідставним, так як жодних перемов не було. Суд, на думку позивача, взагалі не мотивував чому надав перевагу висновку наданому страховою компанією.  
З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ СК «ІНГО»  вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вважає, що ними було здійснено відшкодування в порядку визначеному законом. При цьому коефіцієнт фізичного зносу автомобіля застосовувався. А різниця в даних одометру становила 595 км, що свідчить про експлуатацію автомобіля. В заяві про страхове відшкодування позивач вказав, що погоджується  із способом та розміром збитку, розрахованого страховиком.  
На підставі викладеного, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін /а.с.96-97/.
 
В порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що 29 травня 2020 року на вул. Народного Ополчення,2 м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода  внаслідок зіткнення транспортних засобів, а саме автомобіля марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Кіа», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного  стягнення (а.с.17-18).
Станом на день розгляду справи постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року є такою, що набрала законної сили.
Власником пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Кіа» д.н.з. НОМЕР_2 є позивач, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу  (а.с.34).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АО/002242187 страховою компанією АТ СК «ІНГО» (а.с.72).
20 липня 2020 року позивач звернувся до АТ СК «ІНГО» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.73,74).
АТ СК «ІНГО» звернулося до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 з метою визначення матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Кіа» д.н.з. НОМЕР_2 , яким 31 серпня 2020 року був складений звіт №2560732, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Кіа» д.н.з. НОМЕР_3 , складає 83498,08 грн (в т.ч. ПДВ). При цьому суб`єктом оціночної діяльності був визначений коефіцієнт фізичного зносу -0,6051, так строк експлуатації автомобіля становить 10,58 років (а.с.75-116).
АТ СК «ІНГО» було складено страховий акт № 2849098 від 28 вересня 2020 року, на підставі якого 30 вересня 2020 року виплачено страхове відшкодування у розмірі 82198,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15723 (а.с.117,118).
При зверненні до суду позивачем наданий Висновок спеціаліста № 13/11-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, складений експертами СОД ТОВ «Пасат Консалдінг Груп» 17 листопада 2020 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту та сума матеріального збитку завдана власнику автомобіля «Кіа» д/н НОМЕР_2 визначені в розмірі 86405,54 грн. Даний висновок містить заяву оцінювача в якій зазначено про відсутність обмежень на здійснення дослідження, відсутність зацікавленості, джерела на підставі яких він проводиться та зазначено про здійснення огляду особисто (а.с.29-35).
Також позивачем наданий рахунок-фактура № 0000005825 складений ПрАТ «Українська автомобільна корпорація», філія «Автоцентр на Столичному», згідно з яким вартість робіт з відновлювального ремонту з урахуванням запчастин визначена 174016,72 грн (а.с.36-38).
 
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за  участю  забезпеченого  транспортного  засобу,  внаслідок  якої настає  цивільно-правова  відповідальність особи, відповідальність якої  застрахована,  за шкоду,  заподіяну  життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У відповідності до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти
У відповідності до п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою
 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У Постанові Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі № 638/16531/16 вказано на те, що судами не встановлено обставин, які свідчили, що звіт та дослідження проведені страховою компанією з порушенням законодавства і позивач реалізував своє право на їх оскарження або заперечував відповідні дослідження, що свідчить про його фактичні згоду із їх результатами.
Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 13 листопада  2019 року у справі №520/8867/15.
 
З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 29 травня 2020 року, за участю сторін у справі та наявність вини відповідача у ній. Також встановлено, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.
Відповідальність відповідача була застрахована, при укладенні договору страхування сума страхового відшкодування (страховий ліміт) була визначена у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) грн. 
На підставі здійсненого суб`єктом оціночної діяльності розрахунку матеріального збитку страховою компанію була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 82198,08 грн. 
Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність погодження з ним розміру страхового відшкодування колегія суддів відхиляє, так як у заяві від 20 липня 2020 року позивач поставив свій підпис у заяві про страхове відшкодування, в якій серед іншого було зазначено про погодження способу і розміру збитку, розрахованого страховиком. 
 На підтвердження розміру матеріального збитку позивачем був наданий висновок суб`єкта оціночної діяльності та рахунок-фактура, які за твердженнями позивача, викладеними в апеляційній скарзі, безпідставно не були прийнятий судом до уваги.
Проте, Висновок складений експертами СОД ТОВ «Пасат Консалдінг Груп» після здійсненої страховою компанією виплати, сума визначена ним не суттєво відрізняється від суми визначеної суб`єктом оціночної діяльності у висновку, складеним за замовленням страхової компанії і цих висновків не спростовує, так як СОД ТОВ «Пасат Консалдінг Груп» не визначений і не врахований коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. 
Також позивачем наданий рахунок-фактура № 0000005825 складений ПрАТ «Українська автомобільна корпорація», філія «Автоцентр на Столичному», згідно з яким вартість робіт з відновлювального ремонту з урахуванням запчастин визначена 174016,72 грн. Проте дані про проведення ремонтних робіт та їх оплати суду представлені не були. А отже висновок суду першої інстанції про недоведеність понесення позивачем фактичних витрат, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Таким чином, судом першої інстанції надана оцінка цьому висновку, як доказу у справі з точки зору належності і допустимості. Висновок суду першої інстанції про те, що даний документ не є таким, що беззаперечно спростовує розмір матеріального збитку, визначений суб`єктом оціночної діяльності відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів щодо неправомірності складеного на замовлення страхової компанії висновку суб`єкта оціночної діяльності висновку  та відповідно визначеного у ньому розміру матеріального збитку матеріали справи не містять. 
З огляду на наведене апеляційний суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ СК «ІНГО», при здійсненні на користь позивача страхового відшкодування не було порушено права позивача, як потерпілого, який зазнав збитків, у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу під час ДТП.
Оскільки позивачем не доведено обставини понесення фактичних витрат на заявлену ним у позові суми, а розмір матеріального збитку визначений страховою компанією без порушення прав позивача і не перевищує страхового ліміту, і страхова сума була зменшена на суму франшизи, стягнення з відповідача ОСОБА_2   лише суми франшизи також відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає , що судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.         
 
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені стороною позивача витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                          В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                               А.М. Андрієнко
 
                                                                                                          Н.В. Поліщук