УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 липня 2022 року
м. Київ
справа № 462/386/21
провадження № 51-1797 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 березня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 29 жовтня 2021 року, 
 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, в період з 29 по 30 жовтня 2020 року, перебуваючи за адресою: м. Львів, 
вул. Городоцька, 243, за допомогою мобільного телефону марки «Meizu» моделі «U20» та мобільного додатку – месенджеру «Telegram» через всесвітню мережу «Інтернет» - будучи учасником телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що керувався невстановленою слідством особою, та якому було достовірно відомо, що через даний телеграм-канал здійснюється незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин у 
м. Львові, через вказаний телеграм-канал, всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобі, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», замовив (придбав) у невстановленої слідством особи упакування з розфасованими згортками, в яких містились наркотичні засоби, психотропні речовини, з метою подальшого збуту, які 
29 жовтня 2020 року отримав за адресою: АДРЕСА_1 , які надалі зберігав за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту вказаних наркотичних засобів, психотропних речовин.
Продовжуючи свій злочинний умисел на збут психотропних речовин, ОСОБА_4 
30 жовтня 2020 року вчинив їх перевезення, з метою збуту та перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 здійснив сховки (закладки) згортків клейкої полімерної стрічки, в середині кожного з яких наявні безбарвний прозорий полімерний пакет із вмістом:
- порошкоподібної речовини світло – жовтого кольору, яка в своєму складі містять психотропну речовину, обіг якої обмежено – амфетамін, загальною масою в перерахунку на амфетамін основу – 0,2865 грам, 0,2810 грам, 0,6463 грам, 02838 грам, кожна із яких становить невеликий розмір психотропної речовини, що знаходиться у незаконному обігу;
- речовини рослинного походження, зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, загальною масою 1,6767 грам, 4,3796 грам, 3,263 грам, 1,6518 грам, 1,5173 грам, кожна із яких становить невеликий розмір наркотичних засобів, що знаходиться у незаконному обігу.
Також, продовжуючи свій злочинний умисел на збут особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_4 , 30 жовтня 2020 року вчинив її перевезення з метою збуту та перебуваючи неподалік будинку 
АДРЕСА_4 , здійснив сховок (закладку) згортку клейкої полімерної стрічки жовтого кольору, в середині якого наявний безбарвний прозорий полімерний пакет із вмістом таблетки неправильної округлої форми, бежевого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину – тенамфетамін (МДА), що в своєму складі містить 0,1036 грам МДА, та становить невеликий розмір психотропних речовин, що знаходиться у незаконному обігу.
Окрім цього, продовжуючи свій злочинний умисел на збут особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_4 30 жовтня 2020 року вчинив її перевезення з метою збуту та перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_5 здійснив сховки (закладки) згортків клейкої полімерної стрічки, в середині кожного з яких наявні безбарвний прозорий полімерний пакет із вмістом:
- трьох та однієї таблеток неправильної округлої форми, бежевого кольору, які містять особливо небезпечну психотропну речовину – тенамфетамін (МДА), що в своєму складі містить 0,3293 та 0,1125 грам МДА, та становить невеликий розмір психотропних речовин, що знаходиться у незаконному обігу;
- речовини рослинного походження, зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, загальною масою 0,8429 грам, та становить невеликий розмір наркотичних засобів, що знаходиться у незаконному обігу;
- порошкоподібної речовини світло – жовтого кольору, яка в своєму складі містять психотропну речовину, обіг якої обмежено – амфетамін, загальною масою в перерахунку на амфетамін основу – 0,3353 грам, що становить невеликий розмір психотропної речовини, що знаходиться у незаконному обігу.
Надалі, маючи злочинний умисел на збут психотропних речовин, ОСОБА_4 
30 жовтня 2020 року здійснив їх перевезення з метою збуту та перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , був виявлений працівниками поліції, де під час проведення поверхневого огляду добровільно надав для огляду наявну при ньому поясну сумку, в середині якої було виявлено 16 згортків клейкої полімерної стрічки, в середині кожного з яких наявні безбарвні прозорі полімерні пакети із вмістом порошкоподібної речовини світло-жовтого кольору, які в своєму складі містять психотропну речовину, обіг якої обмежено – амфетамін, загальною масою в перерахунку на амфетамін основу – 2,4456 грам, що становить великий розмір психотропної речовини, що знаходиться у незаконному обігу.
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий апеляційний розгляд. При цьому доводи касаційної скарги прокурора зводяться до того, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені апеляційної скарги сторони обвинувачення належним чином не перевірив викладених в ній доводів щодо необґрунтованого застосування місцевим судом положень ст. 69 КК України, що в свою чергу призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості. Також не погоджується із висновками апеляційного суду про визнання щирого каяття обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставину, яка пом`якшує покарання. З огляду на викладене, вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, та які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, те, що він визнав вину, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, у вчиненому щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, на його утриманні є неповнолітня донька, 2020 року народження, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції з дотриманням загальних засад призначення покарання, дійшов висновку, що сукупність наведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дають підстави для призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України.
Здійснюючи розгляд апеляційної скарги прокурора в межах її доводів та залишаючи без змін вирок, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене місцевим судом покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України. На думку колегії суддів саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені прокурором в апеляції доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, належним чином перевірені, на них надані достатні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
На думку колегії суддів доводи прокурора щодо безпідставного врахування місцевим судом, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, щирого каяття, як обставини, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, яка пом`якшує покарання, є непереконливими, оскільки в цілому не спростовують правильності висновків судів у цій частині.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що за обставин даного кримінального провадження, даних про особу засудженого, встановлених судами обставин, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому Суд не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому на переконання Суду, у даному випадку засудженому призначено покарання, яким в повній мірі досягається мета покарання, і саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та сприятиме змінам поведінки, які фактично унеможливлюють вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення з огляду на зміни ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно-небезпечної дії.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, умотивованість її висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_5 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурором у касаційній скарзі не наведено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 березня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3