ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 р. 	Справа № 520/16382/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків,   по справі № 520/16382/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головне управління Національної поліції України в Харківській області                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі-позивач) звернувся до  Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Харківській області , в якій просив суд:
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національна поліції України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з « 05» березня 2017 року по «ЗО» червня 2021 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції;
-зобов`язати Головне управління Національна поліції України в Харківській нарахувати і виплатити на користь   ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період « 05» березня 2017 року по «ЗО» червня 2021 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, виходячи з розрахунку базового місяця - квітень 2016 року та положень постанови КМ України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
-стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 30.06.2021 року та до 29.07.2021 року у розмірі 16442,71 грн.;
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національна поліції України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати   ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану в 2020 році оплачувану основну відпустку в кількості 15 календарних днів та додаткову відпустку в кількості 2 календарних днів;
-зобов`язати Головне управління Національна поліції України в Харківській нарахувати і виплатити на користь   ОСОБА_1 компенсації за невикористану в 2020 році оплачувану основну відпустку в кількості 15 календарних днів та додаткову відпустку в кількості 2 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національна поліції України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з березня 2017 року по січень 2020 року та за жовтень 2020 року;
-зобов`язати Головне управління Національна поліції України в Харківській нарахувати і виплатити на користь   ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з березня 2017 року по січень 2020 року та за жовтень 2020 року;
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1  додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2021 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок виплаченої ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2021 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між отриманою сумою та сумою, нарахованою та виплаченою позивачу 29.07.2021р.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 року адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду та запропоновано усунути вказані недоліки, а саме: надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з врахуванням зазначеного в даній ухвалі суду.
06.09.2021 року через підсистему “Електронний суд” до Харківського окружного адміністративного суду надійшла від представника позивача Демидчука В.В.  заява на виконання ухвали суду від 03.09.2021 року в якій  посилаючись на поважність причин пропуску строку, просить поновити пропущений строк.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 позовну заяву  ОСОБА_1   до Головного управління Національної поліції України в Харківській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви,   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/16382/21. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказав, що строк на звернення до суду розпочався від дня коли відповідач надав негативну відповідь на звернення у порядку досудового врегулювання спору, тому саме 06.08.2021 позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Також, зазначає, що позовну заяву було підписано за допомогою електронного підпису та направлено до суду 28.08.2021 року.
Колегія суддів, заслухавши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вимоги, вказані в ухвалі від 03.09.2021 року не виконані, недоліки позовної заяви не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду, вказані в заяві позивача про поновлення строку звернення до суду від 06.09.2021 року, суд вважав не поважними, а тому позовна заява підлягає поверненню.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України(КАС України), колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 4ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
За приписами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Як передбачено пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку починаючи з 30.06.2021 року до 29.07.2021 року та індексація грошового забезпечення.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 30.06.2021 року та до 29.07.2021 року у розмірі 16442,71 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України, передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.
Водночас ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України, у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу.
Проте слід мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 3, 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
Встановлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
При цьому, строк звернення до суду з позовом обчислюється з дня проведення остаточного розрахунку.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією викладеної Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 по справі № 240/532/20 та у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 по справі № 500/2253/20.
Судовим розглядом встановлено, що  позивача звільнено зі служби поліції 30.06.2021 відповідно до наказу начальника ГУНП в Харківській області від 22.06.2021 №293, останній розрахунок відповідача з позивачем проведено 29.07.2021.
Тобто, позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права 29.07.2021.
Відповідно до матеріалів справи позовна заява подана позивачем до суду 28.08.2021 року через систему “Електронний суд” (а.с. 1), а тому позивач звернувся до суду у місячний строк, який передбачений законом.
Відповідно до ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.
Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позов був поданий 30.08.2021, оскільки позов був сформований, підписаний та направлений в систему “Електронний суд”, саме 28.08.2021.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, доплату за службу в нічний час, додаткову доплату  до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У  Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013  у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої  статті 233 КЗпП України, статей  1,  12 Закону України «Про оплату праці»  зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного  Рішення Конституційний Суд України  розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої  статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень  Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №    8-рп/2013  дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Колегія суддів зазначає, що перебування особи на службі в поліції є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що поняття "грошове забезпечення", «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій адміністративній справі охоплюється застосованим у ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».
Аналогічну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 804/496/18, від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 22 травня 2020 року у справі № 808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 12 травня 2022 у справі 480/5934/21.
Також, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року по справі 280/9017/20 суд зазначив, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у даних спірних правовідносинах вимоги позивача не обмежені будь - яким строком у відповідності до ч. 2  ст. 233 КЗпП України.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про повернення позовної заяви позивачу, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 520/16382/21 - скасувати.
Справу №520/16382/21 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції України в Харківській області направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва