Справа № 159/7408/21 	Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О. 	
Провадження № 22-ц/802/514/22  Категорія: 58 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 травня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2022 року,
                                          В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона працює на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Ковельського відділення ЕМД (пункт смт. Голоби) КП. 21 вересня 2021 року вона виїхала за викликом відповідача ОСОБА_2 про надання меддопомоги племінникові останнього – ОСОБА_4 у смт Голоби Ковельського району Волинської області.
Позивач зазначала, що зустрівши бригаду швидкої допомоги ОСОБА_2 безпідставно створив конфліктну ситуацію в ході якої поводив себе неадекватно, а в подальшому надіслав скаргу на її дії до Ковельської районної ради та до Комунального підприємства «Волинський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради (далі - КП «ВОЦЕМДМК»). Така скарга була розглянута КП «ВОЦЕМДМК» і не підтвердилась. Не підтвердилась вона і за результатами перевірки Ковельської районної ради. Наведені вище твердження відповідача є неправдивими, негативними, інформація є недостовірною (негативною). 
Позивач також вказувала, що внаслідок поширення відповідачем щодо неї неправдивої інформації було порушено її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Внаслідок неправомірних дій відповідача вона вимушена нести вагомі втрати немайнового характеру, пов`язані з приниженням її честі, гідності, порушенням її ділової репутації; порушено її нормальні життєві зв`язки, так як вона змушена докласти окремих зусиль для відновлення свого порушеного права, довіри до себе як професіонала; захисту своєї ділової репутації. Неправдива інформацію поширена серед її керівництва, депутатів Ковельської районної ради Волинської області. Вона позбавлена підтримувати не тільки власний високий професійний рівень медпрацівника, а й рівень Міністерства охорони здоров`я України в цілому. 
Вважає, що у заяві відповідача до Ковельської районної ради Волинської області вбачається суб`єктивне ставлення відповідача до неї, так як викладені у ній факти не стосуються її депутатської діяльності, а інформація була поширена з метою формування про неї негативної думки. 
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просила суд визнати поширену відповідачем ОСОБА_2 інформацію, що міститься: у скарзі від 24 вересня 2021 року КП «ВОЦЕМДМК», що вона «не підійшла до хворого»; що вона «сказала, що нікуди його не повезуть, тому, що він вчора відмовився» від госпіталізації і що він хронічний алкоголік»; що вона «не підійшовши до хворого, не надаючи ОСОБА_4 допомоги, сіла у автомобіль»; у заяві від 24 вересня 2021 року до Ковельської районної ради Волинської області, що вона «почала мені хамити, грубіянити, не підійшовши до пацієнта сказала, що він алкоголік і допомогу надавати не буде»; що «не буде надавати допомогу хронічному алкоголіку», що «звела на мене наклеп, що я був в нетверезому стані», недостовірною і такою, що порочить честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації; зобов`язати відповідача спростувати наведену вище інформацію, викладену у сказаній вище скарзі та заяві, шляхом надсилання (надання особисто) у той же спосіб вказаним вище адресатам листів спростування, а також стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що інформація щодо позивача була доведена до органу державної влади та керівництва з метою формування негативної думки останніх її діяльності та її особисто, а не з метою ініціювання проведення передбачених законом перевірок. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії звернення відповідача ОСОБА_2 до голови Ковельської районної ради Волинської області останній просив прийняти міри до позивача ОСОБА_3 як депутата райради, яка, прибувши на виклик як медик, неналежно, на його думку, себе поводила, зазначивши, що остання почала йому хамити, грубіянити, не підійшовши до пацієнта обізвала його алкоголіком і допомоги надавати не буде. Вказав, що хамство, грубість, манія величі - це риси ОСОБА_3 , і як депутат вважає себе безкарною.
Як вбачається з копії звернення відповідача ОСОБА_2 до КП «ВОЦЕМДМК», він просив прийняти міри до позивача ОСОБА_3 як фельдшера, яка, прибувши на виклик, неналежно, на його думку, себе поводила, при цьому вказав, що після його прохання відвезти племінника до лікарні  вона відмовила, висловившись, що він раніше відмовився від госпіталізації і що він є хронічним алкоголіком. Не підійшовши до хворого, сіла в автомобіль та почала викликати працівників поліції. Вона звела на нього наклеп, а саме що він був в стані алкогольного сп`яніння. Просив прийняти міри до позивача ОСОБА_3 , яка грубіянила, відноситься до людей неадекватно та халатно до своїх обов`язків.
З копії листа Ковельської райради Волинської області № 372/03.07/2-21 від 04 листопада 2021 року слідує, що скарга відповідача ОСОБА_2 була розглянута згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та прийнято рішення, що наведені у ній факти порушення позивачем як депутатом райради норм депутатської етики не підтвердились (а.с.12).
Згідно копії листа КП «ВОЦЕМДМК» № 2071/1.11 від 12 листопада 2021 року заява відповідача ОСОБА_2 була розглянута згідно із Законами України «Про екстрену медичну допомогу», «Про звернення громадян» та за результатами службової перевірки встановлено, що наведені у ній факти щодо ненадання позивачем меддопомоги пацієнту не підтвердились; факти грубого ставлення позивача до відповідача не виявлені (а.с.11).
З показань допитаної в якості свідка позивача ОСОБА_3 слідує, що в складі бригади вона виїхала на місце виклику де їх зустрів відповідач по справі, який перебував в знервованому стані, почав вимагати хворого відвезти у м. Луцьк та при цьому кричав на всю вулицю, висловлювався нецензурно та був агресивним. Зважаючи на таку поведінку вона повідомила, що зателефонує на лінію «102» і лише тоді відповідач сів на велосипед та залишив місце пригоди. Хворому була надана належним чином медична допомога і враховуючи, що будь-яких загроз не було, його не було госпіталізовано.
З показань свідка ОСОБА_5 судом встановлено, що він разом з ОСОБА_3 прибув на виклик до хворого та бачив відповідача, який на його думку, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він запропонував хворому зайти в медичну карету де останньому була надана необхідна медична допомога. Свідком безпосередньо конфлікту, який виник між сторонами по справі не був, а лише чув, надаючи медичну допомогу, крики, лайку, а коли позивач повідомила, що викликає поліцію ОСОБА_2 сів на велосипед та поїхав у невідомому напрямку.
Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ч. 1 ст. 34 Конституції України).
Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Як визначено у ч. 2 даної статті, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно – стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
Статтями 270, 297, 299 ЦК України передбачено, що до особистих немайнових прав фізичної особи, зокрема, належать право на повагу до гідності і честі та право на недоторканість ділової репутації.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Частиною 4 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
У п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, викладені у зверненнях до органів державної влади відповідачем ОСОБА_2 відомості є оціночними судженнями, що в силу наведених правових норм не можна вважати поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб, щодо яких ці звернення подавалися, зокрема, щодо позивача, а тому такі відомості не підлягають спростуванню.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач ОСОБА_3 всупереч наведеним нормам процесуального права не довела та не надала доказів на підтвердження тієї обставини, що поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація щодо неї є недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Позивач не зазначила, в чому саме проявилося порушення її честі, гідності та ділової репутації, що свідчить про безпідставність заявленого ОСОБА_3 позову.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.
Наведені представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: