ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7857/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гарник К.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2020 року по 26 лютого 2021 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2020 року по 26 лютого 2021 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 грудня 2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №38-РС (по особовому складу) його звільнено з військової служби відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  (у зв`язку з закінченням строку контракту).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №266 від 24 грудня 2020 року позивача з 25 грудня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.
Проте, як зазначає позивач, в день звільнення з військової служби з ним не проведено остаточного розрахунку, лише 08 лютого 2021 року перераховано на картковий рахунок відшкодування грошової компенсації вартості неотриманого речового майна у розмірі 20 451,00 грн та 26 лютого 2021 року - одноразову грошову допомогу при звільненні при звільненні у розмірі 61 438,39 грн.
Отже, остаточний розрахунок при звільненні проведено лише 26 лютого 2021 року, у зв`язку з чим на переконання позивача стягненню підлягає середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні.
На відповідну заяву позивача відповіді від відповідача не надійшло. Позивач вважає бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, протиправною, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 28 грудня 2020 року по 25 лютого 2021 року, виходячи з розміру грошового забезпечення останнього у 398,85 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 06.09.2021, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що військова частина НОМЕР_1 , виплативши 26.02.2021 позивачу компенсацію за неотримане речове майно та одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби, повністю виконала завдання з належних виплат. При цьому відповідач наполягає, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а її виплата здійснюється особі, звільненій з військової служби. Тобто, така виплата носить одноразовий характер, у зв`язку з чим на думку відповідача дії військової частини повністю відповідають вимогам чинного законодавства. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 14 лютого 2022 року. 
ОСОБА_1 подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлені заперечення проти аргументів відповідача, зазначено, що своєчасний розрахунок при звільненні провадиться у день звільнення відповідно до чинних норм КЗпП України. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 грудня 2020 року №38-РС та від 24 грудня 2020 року №266 ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та з 25 грудня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Надалі, 08 лютого 2021 року на картковий рахунок позивача перераховано грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 20  541,73 грн та 26 лютого 2021 року перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 61 438,39 грн.
Разом з тим, позивач вбачає ознаки протиправної бездіяльності відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.  
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 06 вересня 2021 року, колегія суддів виходить з того, що виходячи з положень  статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",  соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008  (далі – Положення №1153), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Абзацом третім пункту 242 Положення №1153 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Виплата грошової компенсації за не отримане речове майно має бути здійснена в день виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини.
Відповідно до положень частини другої  статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ        до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Також відповідно до частини першої  статті 3 Кодексу законів про працю України  законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі  статтею 117 Кодексу законів про працю України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена  статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена  статтею 117 Кодексу законів про працю України  відповідальність. 
Відповідач у даній справі не заперечує обставин проведення повного розрахунку з позивачем 26 лютого 2021 року, а не у дату звільнення та виключення з особового складу частини.
Відтак, позивача має право на отримання відповідно до положень  статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку.
Судом першої інстанції правильно визначено, що зважаючи на кількість робочих днів у період з дня звільнення позивача по день остаточного розрахунку (42 дні = 4 робочих дні у грудні 2020 році, 19 робочих днів у січні 2021 року та 19 робочих днів у лютому 2021 року), розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 16  751,70 грн (398,85 грн х 42 робочих дні).
Виходячи з такого, суд першої інстанції встановив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, проте, з визначенням іншого періоду, а саме: починаючи з першого робочого дня після виключення зі списків особового складу частини (28 грудня 2021 року) по 25 лютого 2021 року (дата, що передує проведенню повного розрахунку при звільненні), виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення позивача у 398,85 грн.
Отже, суд першої інстанції знайшов підстави для часткового задоволення позовних вимог і такі висновки колегія суддів апеляційного суду вважає правильними та обґрунтованими, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач не провів повного розрахунку з позивачем у день звільнення, що не узгоджується з наведеними вище нормами законодавства.
За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та відповідача, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення, внесення змін до рішення суду першої інстанції від 06 вересня  2021 року колегія суддів не вбачає.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.   
Оскільки колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у даній справі. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі №640/7857/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        Л.О. Костюк 

                                                                                                  О.Є. Пилипенко