ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/18582/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                          суддів:                         Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

                     при секретарі:                        Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- стягнути з Міністерства оборони України на користь Позивача 69445,16 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 9830,14 грн., а всього 79275,30 грн.;
- стягнути з Міністерства оборони України на користь Позивача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня      2021 року у відкритті провадження відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою судді суду першої інстанції, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що спір про відшкодування сум, передбачених статтею 625 ЦК України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки є додатковим (похідним) від спору про право на одноразову грошову допомогу.
Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження суддя суду першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Позивача не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути розглянуті за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції, і зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі           № 520/17342/18, на яку послався суд першої інстанції як на підставу відмови у відкритті провадження у справі, викладено загальні висновки щодо принципів визначення юрисдикції судового спору в цілому.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених цією нормою грошових сум з огляду на їх похідний характер від основного спору підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за якою слід розглядати основний спір.
Суддею суду першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від                   09 жовтня 2019 року у справі № 620/1397/19 Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано пункт 78 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29.03.2019 № 40, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Як зазначено Позивачем в позовній заяві, в подальшому протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 № 183 ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу.
Зазначену одноразову грошову допомогу було перераховано на картковий рахунок Позивача 21.01.2020 року у розмірі 382 948,00 грн, хоча Міністерство оборони України повинно було призначити та виплатити 400 000 грн.
Таким чином внаслідок протиправних дії Відповідача Позивачу не була своєчасно виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності, що настала внаслідок травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, у розмірі                             400 000,00 грн. з часу протокольного рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум по дату фактичної виплати допомоги у повному обсязі - 21.01.2020.
Вважаючи, що належна ОСОБА_1 одноразова допомога була виплачена Міністерством оборони України без врахування суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17 нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Велика Палата Верховного Суду аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплатує додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.
Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від            10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19) та в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 761/29213/18 (провадження № 14-541цс19), а також у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, на яку посилалася суддя суду першої інстанції.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки даний спір пов`язаний із виконанням Міністерством оборони України владної управлінської функції з організації виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, він є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France № 29731 /96).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновку судді суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, а оскаржену ухвалу такою, що не відповідає критерію обґрунтованості, тобто ухвалена без повного і всебічного з`ясування обставин, тому застосовані суддею суду першої інстанції наслідки обмежили право доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав Позивача.
Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність постановлення суддею суду першої інстанції ухвали від 21 грудня 2021 року про відмову у відкриті провадження у справі та, як наслідок, наявність підстав для її скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України з направленням справи до цього ж суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями 170, 229, 241, 242, 243, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня                 2021 року - скасувати, а справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                                 А.Ю. Кучма
                     
                                                                                                                  І.О. Лічевецький

Повний текст складено 23.06.2022 року.