Справа № 459/292/21                                Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В. 
Провадження № 22-ц/811/3789/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 72

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.
при секретарі Ждан К.О.
з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

29.01.2021 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що її донька є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати та батько ОСОБА_5 самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків. Вже чотири роки онука перебуває на утримання позивачки і з нею проживає. Батьки абсолютно не цікавляться доньки, коштів на її утримання не надають, не піклуються ні про фізичний, ні про духовний розвиток доньки. ОСОБА_3 інколи може забирати доньку на декілька днів і купити якісь речі. ОСОБА_5 зловживає алкоголем, не працює. Тому просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2021 року позов задоволено.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .
Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Заперечує проти мотивів суду першої інстанції викладених в рішенні, оскільки бере достатню участь в житті дитини. Вважає, зазначені в оскаржуваному рішенні докази не містять відомостей про обставини, які б свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. Окрім цього, зазначає, що суд відхилив аргументи відповідачки про те, що вона бере достатню участь в житті доньки, мотивувавши це тим, що позивачкою не наведено жодних доказів таких обставин. Окрім цього, вважає, що суд не надав належної оцінки рішенню виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 68 від 27.05.2021 року в частині доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки, чим залишив поза увагою відсутність будь-яких обгрунтувань доцільності позбавлення її батьківських прав. Зазначає, що судом не встановлено вжиття уповноваженими органами відносно відповідачки будь-яких заходів реагування в зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою батьківських обов`язків відносно доньки, а також не встановлено фактів ухилення відповідачкою від вирішення питання, що стосуються життя доньки, її прав та обов`язків. Зазначає, що при фактичному проживанні за іншою адресою, підтримує контакти з донькою, при кожній можливості проводить час з нею, періодично забирає доньку до себе, цікавиться її навчанням, дозвіллям, внутрішнім світом, бере участь в її утриманні та вихованні, що не заперечувала позивачка в судовому засіданні. Вважає, що судом не обгрунтовано необхідності застосування такої виключної міри як позбавлення батьківських прав, не обгрунтовано неможливості зміни поведінки.
Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2021 року в частині позбавлення її батьківських прав скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав.

06 квітня 2022 року надійшов відзив від представника позивачки на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2021 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу, що дитина продовжує проживати з позивачкою ОСОБА_1 , перебуває на її утриманні, батьки дитини коштів на її утримання не дають. Окрім цього, зазначає, що відповідачка більше трьох років проживає із співмешканцем, разом пиячать, постійно зчиняють скандали та бійки, дитина була свідком цих подій, внаслідок чого зазнала морально-психологічних травм.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих обставин, що відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками батьків і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дочки, зокрема не забезпечують належною матеріальною допомогою, не цікавляться отримання дочкою доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є навчанням дитини, не створюють жодних умов для нормального спілкування з нею чи свідченням винної поведінки відповідачів та умисного ухилення ними від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.09.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області (а. с. 6). Згідно з даним свідоцтвом про народження, її батьками являються ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 являється матір`ю відповідачки ОСОБА_3 та є бабусею ОСОБА_6 , що підтверджено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачами у справі.
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №16570 від 30.12.2021 року, виданою відділом реєстрації Червоноградської міської ради (а.с.7). Також за цією адресою зареєстрована і відповідачка по справі ОСОБА_3 , проте фактично вона там не проживає, що було підтверджено в судовому засіданні позивачкою та відповідачкою.
Згідно з інформацією (листом), наданою Червоноградським навчально-виховним комплексом «Спеціалізована школа І-ІІ ст. - Колегіум №3» №01-12/141 від 27.04.2021 року ОСОБА_8 навчається у 2-Б класі та за час навчання учениці в 1 класі батько цікавився навчанням дитини, часто відвідував школу. Проте, у 2 класі батько дитини відвідував школу лише 2 рази. Також зазначено, що в благоустрої школи батько вказаної учениці участі не бере, батьківські збори не відвідує. Напротязі першого року навчання батько цікавився поведінкою, вихованням, успішністю та розвитком дитини, за час другого року навчання не виявляє інтересу до навчання та виховання дочки (а. с. 73).
Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 68 від 27.05.2021 р. «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_6 (а.с.81-82).
Окрім цього, в судовому засіданні судом встановлено, що матеріальний тягар утримання та виховання дитини повністю покладений на позивачку по справі, відповідачі цими питаннями тривало й умисно не переймаються, лише зрідка можуть купити деякі речі, тому позивачка наполягає на позбавленні батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.
За змістом статті 164 СК України, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).
Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час розгляду апеляційної скарги, відповідачі по справі свідомо нехтують своїми обов`язками матері і батька, не піклуються про фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема не забезпечують належною матеріальною допомогою, не цікавляться навчанням дитини, не створюють жодних умов для нормального спілкування з дитиною чи отримання нею доступу до культурних та інших духовних цінностей. 
При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав основним для суду мають бути якнайкращі інтереси дитини, а також те, що між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що скаржиком по справі не надано належних та допустимих доказів про бажання змінити своє ставлення до доньки, ставлення до виконання нею батьківських обов`язків, змінити свою поведінку в кращу сторону, щоб займатися вихованням доньки, дбати про її розвиток, матеріальне забезпечення.
Бажання матері дітей, не позбавляти її батьківських прав, не може вважатися проявом батьківського піклування, бажанням брати участь у вихованні дітей, виконувати батьківські обов`язки. Матеріали справи не містять доказів участі у вихованні доньки, виконання відповідачами батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі скаржниця зазначає, що суд не надав належної оцінки рішенню виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 68 від 27.05.2021 року в частині доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки, чим залишив поза увагою відсутність будь-яких обгрунтувань доцільності позбавлення її батьківських прав.
Однак, рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 68 від 27.05.2021 р. «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , не спростовано достатніми та допустимими доказами.

Долучені до апеляційної скарги фотознімки колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені докази направлені лише на досягнення позитивного рішення для відповідачки і не містять посилань на спрямовані дії відповідачки на змінення свого ставленням до доньки, після ухвалення рішення.
При цьому скаржниця не надала жодних доказів на підтвердження своєї участі у вихованні дитини. Жодних активних дій на зміну своєї поведінки по відношенню до участі в житті дитини відповідачка не вчиняла, активна дієва позиція відповідачки відсутня. Документальних доказів, які б свідчили про дійсність таких намірів, відповідачкою надано не було. Тому доводи апеляційної скарги, щодо належного виконання відповідачкою батьківських обов`язків, участі в вихованні та утримані доньки є необґрунтованими.
Окрім цього, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідачка постановою Червоноградського районного суду Львівської області від 29 липня 2019 року притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України через неналежне виконання свої батьківських обов`язків.

З врахуванням усіх встановлених обставин справи апеляційний суд констатує, що рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо доньки відповідає найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідачки із ухваленим у справі судовим рішенням.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наявні правові підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідачки.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3  жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2021 року
залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09 травня 2022 року.

       Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

       Н.П. Крайник