Постанова
Іменем  України 
 
18 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 138/1735/20
провадження № 61-7244св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Могилів-Подільська державна нотаріальна контора Вінницької області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року в  складі судді Холодової Т. Ю. та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та  просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 березня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-162 на ім`я ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на17/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були  дружина ОСОБА_4 та син (його батько) ОСОБА_5 .
Його батько прийняв спадщину, оскільки на день смерті проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, однак не встиг її оформити, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Він прийняв спадщину після смерті свого батька в силу положень статті 1268 ЦК України, так як на день смерті останнього був неповнолітнім.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся ОСОБА_4 , спадкоємцями після її смерті залишились її дочка ОСОБА_2 , яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також він за правом представлення відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України, прийнявши спадщину після смерті баби на підставі 1268 ЦК України, так як на день смерті останньої був неповнолітнім.
ОСОБА_2 , подаючи заяву про прийняття спадщини, свідомо приховала від нотаріуса відомості про те, що крім неї іншим спадкоємцем є  ОСОБА_1 . Внаслідок цього державним нотаріусом Могилів-Подільської державної нотаріальної контори Вінницької області 14 березня 2012 відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 17/50 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
В 2019 році він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_4 . Державний нотаріус, з`ясувавши, що позивач дійсно є спадкоємцем після її смерті, звернувся до відповідача з проханням з`явитись до нотаріальної контори для внесення змін до виданого їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак відповідач до нотаріальної контори не з`явилась, а тому 03 жовтня 2019 року нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі ОСОБА_4 .
Розмір частки, яку він успадкував після смерті дідуся, бабусі та батька становить 3/4 від 17/50 частин житлового будинку, а частка відповідача становить 1/4 частки спадкового майна.
З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до поновлення його порушених прав та не сприяє захисту права на спадщину. Спадкове майно, право на яке бажає оформити позивач, на сьогодні не існує та знищене, право власності на нього відповідно до ЦК України є припиненим, тому не може бути оформлене позивачем шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), зокрема щодо застосування статті 1301 ЦК України, тобто можливості визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у разі знищення спадкового майна на момент розгляду справи судом. 
Вказував, що до визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_2 , він позбавлений можливості захистити свої права, зокрема, шляхом пред`явлення вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, а також захистити свої права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Суди дійшли висновку, що він обрав неправильний спосіб захисту, однак не роз'яснили, який спосіб захисту підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.
19 липня 2021 року справа № 138/1735/20 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на 17/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були його дружина (бабуся позивача) ОСОБА_4 та син (батько позивача) ОСОБА_5 , які прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживали зі спадкодавцем.
Батько позивача ОСОБА_5 не встиг оформити спадщину після смерті ОСОБА_3 , так як ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 , які прийняли спадщину після його смерті, є мати ОСОБА_4 , яка 04 серпня 2006 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, та син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину на підставі частини четвертої статті 1268 ЦК України. Від імені останнього із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 29 березня 2006 року звернулась його мати ОСОБА_6 .
В свою чергу, відповідач ОСОБА_2  спадщину після смерті батька ОСОБА_3 не прийняла, оскільки з відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталася та не проживала зі спадкодавцем на час його смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача ОСОБА_4 , спадкоємцем якої є її дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_1 за правом представлення відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України, який прийняв спадщину в силу частини четвертої статті 1268 ЦК України, так як на день смерті останньої був неповнолітнім.
07 червня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , вказавши, що крім неї інших спадкоємців немає.
14 березня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на належні їй 17/50 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд та того ж дня державний нотаріус видала на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-162, на вказану вище частку будинку.
26 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частину майна після смерті ОСОБА_4 , яка складається з 17/50 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою державного нотаріуса Могилів-Подільської державної нотаріальної контори Малярчук Т.М. 03 жовтня 2019 року прийнято постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ѕ частки у спадковому майні, що складається з 17/50 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, розташованого в АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_3 . Вказана постанова державного нотаріуса мотивована відсутністю згоди спадкоємця ОСОБА_2 на вирішення питання через нотаріальне провадження та неможливістю внести зміни до виданого їй свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором зареєстровано закриття об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі знищення об`єкта нерухомого майна. Право власності припинено. Крім того, на підставі укладеного 31 липня 2019 року договору купівлі-продажу земельна ділянку за вищевказаною адресою належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).
Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Згідно з частиною першою статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі  № 2- 1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що ОСОБА_1 обрав неефективний спосіб захисту, який не відновить його права та не сприятиме захисту його права на спадщину.
Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 та баби ОСОБА_9 , однак державним нотаріусом Могилів-Подільської державної нотаріальної контори Малярчук Т. М. при видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно відповідачу ОСОБА_2 не було взято до уваги цю обставину.
За положеннями частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття, з моменту відкриття спадщини.
Таким чином, позивач, прийнявши спадщину за правом представлення після смерті діда ОСОБА_3 на ј частину спірної нерухомості та після смерті баби ОСОБА_4 на 3/8 її частин, успадкував в цілому 5/8 частин від 17/50 будинку АДРЕСА_1 , тобто на 85/400 його частин.
В свою чергу ОСОБА_2 , прийнявши спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , успадкувала 3/8 частин спірної нерухомості, тобто 51/400 частину будинку АДРЕСА_1 .
Враховуючи, що сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , одна лише відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на все спадкове майно в цілому, чим було порушене право ОСОБА_1 на спадщину, наявні правові підстави для визнання такого свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Обставина знищення спірного житлового будинку АДРЕСА_1 не є підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на це майно.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасовано й ухвалено нове рішення про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840, 80 грн, апеляційної  скарги в розмірі 1 261, 20 грн касаційної скарги в сумі 1 681,60 грн підлягає стягненню з відповідача на його користь.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 березня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 , видане державним нотаріусом Могилів-Подільської державної нотаріальної контори Вінницької області Малярчук Тетяною Магилянівною та зареєстроване в реєстрі за № 2-162.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 783, 60 грн судового збору.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов