ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 квітня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/7891/20
провадження № 22-ц/4809/479/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2021 року у складі судді Мохонько В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування.
В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_4 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, для прийняття якої відповідачі, які є дітьми померлого, звернулися до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Позивач доводилась рідною сестрою ОСОБА_5 .
Вказує, що в 1996 році ОСОБА_5 було встановлено 2-гу групу інвалідності по загальному захворюванню, яке з роками прогресувало та періодично загострювалося, що в сукупності зі зловживанням спиртних напоїв негативно вплинуло на стан його здоров`я та став потребувати постійного стороннього догляду.
В період з 31.07.2013 по 08.08.2013 ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні № 1 КЗ «КМЛ ШМД» з діагнозом: хронічний панкреатит в стадії загострення. Кіста голівки підшлункової залози. Больовий синдром. Позивач допомагала йому дотримуватися дієти, готувала для нього та підтримувала під час хвороби.
Починаючи з 7 жовтня 2016 року позивач вирішила проживати з ОСОБА_5 , оскільки на фоні зловживання спиртними напоями його стан значно погіршився. 15.10.2016 вона направила його до Кіровоградського обласного наркологічного диспансеру, де він перебував з діагнозом «Розлад психіки поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Стан відміни з делірієм, де змішаного генезу з когнітивними порушеннями і порушеннями функцій руху. Алкогольна кардіоміопатія. Хронічний алкоголізм. Набряк мозку. Кома 1-го ступеня»
При вказаних захворюваннях ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, які йому надавала позивач.
З вищевказаним діагнозом ОСОБА_5 , на прохання позивача був переведений на лікування в КЗ «КМЛ ШМД» реанімаційне відділення, де знаходився з 19.10.2016 по 08.11.2016.
Відповідачі жодного разу не відвідали свого батька в лікарні, не надавали йому матеріальної та будь-якої іншої допомоги спрямованої на забезпечення його потреб та належних умов для його одужання.
08.11.2016 ОСОБА_5 було переведено до терапевтичного відділення КЗ «КМЛ ШМД» для продовження лікування виразкової хвороби, резекції шлунку з приводу виразки по Більрот - II. Пептичної виразки (0,6 на 0,6 см) гастроентеростомози з больовим синдромом асоційована з НР, полідефіцитної анемії середнього ступеня тяжкості, зниження маси тіла. ХОЗЛ. Пневмосклерозу, де він перебував до 18.11.2016.
Представник позивача зазначала, що саме ОСОБА_1 купувала всі ліки за власні кошти, що підтверджується оригіналами чеків на купівлю медичних препаратів, що збігаються з переліком та вартістю медикаментів і виробів медичного призначення, зазначених в листку лікарських призначень до медичної картки № 9924. В разі відсутності в аптеках необхідних лікарських препаратів, позивач після консультації з лікарем замінювала їх аналогом. З 17.10.2016 по 18.11.2016 позивачем було витрачено на лікування ОСОБА_5 14 450 грн. 31 коп. 
У серпні та вересні 2017 року позивач неодноразово телефонувала ОСОБА_2 та колишній дружині свого брата ОСОБА_6 , повідомляла про погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 , однак відповідач зі своєю матір`ю повідомили, що їх не цікавить стан здоров`я ОСОБА_5 та допомога з їхнього боку надаватися не буде.
21.11.2017 ОСОБА_5 було госпіталізовано до КЗ «КМЛ ШМД» в ургентному (терміновому) порядку з діагнозом: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок 2-3 ст. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Виразкова хвороба шлунку. Хронічний панкреатит. Незважаючи на проведене лікування, спрямоване на покращення стану ОСОБА_5 виникли ускладнення у вигляді ангіонейропатії судин нижніх кінцівок. ДЄ 3 ст. Змішаного генезу. Інтоксикація. Загальний регідний синдром. Набряк головного мозку. Набряк легень. З 15.12.2017 він перебував у комі 2-3 ступеню, що у взаємодії з іншими ускладненнями викликали смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час перебування ОСОБА_5 в лікарні з 21.11.2017 до 25.12.2017 ОСОБА_1 купувала всі медикаменти за власні кошти, що підтверджується наявністю в неї оригіналів чеків на купівлю медичних препаратів, що збігаються з переліком та вартістю медикаментів і виробів медичного значення, зазначених в листку лікарських призначень до медичної картки № 9708.
За період лікування ОСОБА_5 з 21.11.2017 по 25.12.2017 позивачем було витрачено на лікування ОСОБА_5 16 892 грн. 02 коп.
Вважає, що витрати які понесла ОСОБА_1 на лікування свого брата ОСОБА_5 є розумними, підтвердженими належними доказами, понесені не більш як за три роки до смерті ОСОБА_5 та підлягають відшкодуванню на її користь за рахунок коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Просила стягнути з відповідачів по 15 672 грн. з кожного витрати понесені на лікування ОСОБА_5 , 840,80 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2021 року позов задоволено частково.  Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  1003,83 грн. витрат понесених на лікування ОСОБА_5 , а також 53,86 грн. сплаченого судового збору. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  1003,83 грн. витрат понесених на лікування ОСОБА_5 , а також 53,86 грн. сплаченого судового збору. У задоволенні решти вимог - відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 13 грудня 2021 року стягнуто з  ОСОБА_2  та  ОСОБА_3   на користь  ОСОБА_1 по 3750,00 грн. з кожного витрати понесені на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_2  та  ОСОБА_3   не погоджуються з висновками суду, вважають рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, таким, що ухвалені з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зокрема, вказує, що суд безпідставно визнав чеки надані позивачем від 19.10.2016 року на суму 582,13 грн., від 20.10.2016 року на суму 369,60 грн., від 26.10.2016 року на суму 196,85 грн., від 07.12.2017 року на суму 279,50 грн., від 21.12.2017 року на суму 579,57 грн такими, що підтверджують придбання ліків позивачем та відповідають переліку ліків зазначених в листах призначення за вказані дати.
Дані обставини не відповідають дійсності, оскільки в наркологічний диспансер ОСОБА_5 направлений на лікування в КЗ «КМЛ ШМД», де в строк з 19.10.2016 по 08.11.2016 та перебував на стаціонарному лікуванні. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №8602, зазначено, які лікарські препарати купувалися за власні кошти хворого.
       З 08.11.2016 ОСОБА_5 продовжував лікування в КЗ «КМЛ ШМД» до 18.11.2016 в кардеологічному відділенні. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №9224, також зазначено, які лікарські препарати купувалися за власні кошти хворого.
Звертає увагу, що з копій квитанцій наданих позивачем за період 26.11.2017 по 24.12.2017 не вбачається, що лікарські препарати купували для хворого ОСОБА_5 , оскільки позивач сама зазначала, що працює у відділенні медичною сестрою анестезіологом, а тому має доступ до аптек де можна отримати чеки після купівлі лікарських препаратів.
Вказує, що судом першої інстанції при ухвалені рішення суду, не взято до уваги, що позивач ОСОБА_1 , неодноразово зверталась до суду з різними позовами до відповідачів.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду від 13.12.2021 представник відповідачів зазначила, що проголошення рішення по справі відбулись 02 грудня 2021 року, в судових дебатах ні позивачем, ні її представником не зроблено відповідну заяву та при цьому заявником не подано до суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України для подання доказів понесених судових витрат.
Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є документально непідтвердженими та неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим представником позивача - адвокатом Осіповою Ю.Ю. обсягом послуг у суді, та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру
Просила скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2021 року повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_5 , про що зазначається позивачем та не заперечується відповідачами.
В період з 31.07.2013 по 08.08.2013 ОСОБА_5 проходив лікування в поліклінічному відділенні №4 КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда» з діагнозом хронічний панкретит в стадії загострення. Кіста головки підшлункової залози. Больовий синдром, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 6659.
Як вбачається із матеріалів справи померлий ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в КЗ «КМЛ ШМД» в період з 19.10.2016 до 08.11.2016 та з 08.11.2016 до 18.11.2016.
Так, ОСОБА_5 з 19.10.2016 до 08.11.2016 перебував на лікуванні з діагнозом, який зазначений в п. 6 виписки із медичної карти стаціонарного хворого кардіологічного відділення № 8602 комунального підприємства «КМЛ ШМД» (т. 1, а.с. 21).
В додатках до вищевказаної виписки із медичної картки в матеріалах справи містяться листи лікарських призначень за дні перебування ОСОБА_5 в лікарні та «Перелік і орієнтовна вартість медикаментів та виробів медичного призначення, використаних для лікування хворого ОСОБА_5 , медична карта стаціонарного хворого №8602». Зазначено, що за власні кошти хворого придбано ліків на загальну суму 2 802,70 грн. (т.1, а.с.22-49).
З 08.11.2016 до 18.11.2016 ОСОБА_5 продовжив лікування в КЗ «КМЛ ШМД» виразкової хвороби, резекції шлунку з приводу виразки по Більрот - II. Пептичної виразки (0,6 на 0,6 см.) гастроентеростомози з больовим синдромом асоційована з НР, полідефіцитної анемії середнього ступеня тяжкості, зниження маси тіла. ХОЗЛ. Пневмосклерозу, що пітверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9224 (т. 1, а.с. 50).
За інформацією зазначеною в Переліку і орієнтовної вартості медикаментів та виробів медичного призначення, використаних для лікування хворого ОСОБА_5 , медична карта стаціонарного хворого № 9224 за власні кошти хворого придбано ліків на загальну суму 4 081,95 грн. (т. 1, а.с. 51).
У період з 21.11.2017 по 25.12.2017 ОСОБА_5 був госпіталізований в КЗ «КМЛ ШМД».
Згідно посмертного епікризу ОСОБА_5 , знаходився в ВГХ з 21.11.2017 року по 25.12.2017 року - 34 л/дні, заключний діагноз: основний - загальний атеросклероз судин з переважним враженням судин головного мозку і нижніх кінцівок, фонове - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни, ускладення - ангіонеропатія судин нижніх кінцівок, ДЄ 3 ст. змішаного ґенезу, інтоксикація, загальний регідний синдром, набряк головного мозку, кома 2-3 ст. Гостра серцево-судина недостатність, набряк легень, супутній - виразкова хвороба шлунку ( стан після резекції по Більрот 2), демпінг синдром, хронічний пенкреотит, хронічний гепатит, хронічний бронхіт в стадії загострення, емфізема легень (т.с. 1, а.с. 62).
На підтвердження проведеного лікування ОСОБА_5 стороною позивача до матеріалів справи долучено листи лікарських призначень за дні його перебування в лікарні (т.с.1, а.с. 63-67).
Згідно Переліку медикаментів та виробів медичного призначення, завіреного зав. відділенням КЗ «КМЛ ШМД», хворим ОСОБА_5 за власний кошт придбано орієнтовною ціною — 9 092 грн. 67 коп., що є додатком до медичної карти № 9708 (т.с.1, а.с. 62- зворотня сторона).
На підтвердження факту понесення позивачем витрат на лікування ОСОБА_5 нею було надано копії чеків про придбання медикаментів за період з 17.10.2016 року по 18.11.2016 року на суму 14 450 грн. 31 коп. та з 21.11.2017 року по 25.12.2017 року на суму 16 892 грн. 02 коп., тобто не більш як за три роки до смерті ОСОБА_5 .
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення         
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень сторони позивача та відповідача, показань свідків, частково доводять той факт, що саме позивач здійснила витрати на придбання ліків. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - ст. 1216 ЦК України.
Згідно з положеннями частин першої, другої статі 1220, частини першої статті 1222, частини третьої статті 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною п?ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.
Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
       Як встановлено судом,  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 є дітьми та спадкоємцями ОСОБА_5 , про що зазначається позивачем та не заперечується відповідачами. На підставі заяв про прийняття спадщини, поданих приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиній С.С. відповідачами та позивачем, відкрито спадкову справу за номером 53/2017. 
По справі встановлено, що з 2013 року ОСОБА_5 хворів у зв?язку з чим проходив лікування у різних лікувальних установах.
Матеріали справи містять виписки із медичних карт хворого ОСОБА_5 та копії висновків щодо проведення медичних обстежень ОСОБА_5 , з яких вбачається, що померлий дійсно потребував лікування (т. 1 а.с.19, 20, 21, 22, 49, 50, 51, 62).
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як вбачається з матеріалів справи, в період з 31.07.2013 по 08.08.2013 ОСОБА_5 проходив лікування в поліклінічному відділенні №4 КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда» з діагнозом хронічний панкретит в стадії загострення. Кіста головки підшлункової залози. Больовий синдром, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 6659. З 19.10.2016 до 08.11.2016 він перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні комунального підприємства «КМЛ ШМД» (т. 1, а.с. 21). 
В додатках до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 8602 містяться листи лікарських призначень за дні перебування ОСОБА_5 в лікарні та «Перелік і орієнтовна вартість медикаментів та виробів медичного призначення, використаних для лікування хворого ОСОБА_5 , медична карта стаціонарного хворого №8602». Зазначено, що за власні кошти хворого придбано ліків на загальну суму 2 802,70 грн. (т. 1, а.с.22-49). 
З 08.11.2016 до 18.11.2016 ОСОБА_5 продовжив лікування в КЗ «КМЛ ШМД». За інформацією зазначеною в «Переліку і орієнтовної вартості медикаментів та виробів медичного призначення, використаних для лікування хворого ОСОБА_5 , медична карта стаціонарного хворого № 9224» за власні кошти хворого придбано ліків на загальну суму 4 081,95 грн. (т.с. 1, а.с. 50, 51).
У період з 21.11.2017 по 25.12.2017 ОСОБА_5 знову був госпіталізований в КЗ «КМЛ ШМД». Згідно Переліку медикаментів та виробів медичного призначення, завіреного зав. відділенням КЗ «КМЛ ШМД», хворим ОСОБА_5 за власний кошт придбано ліків орієнтовною ціною - 9 092 грн. 67 коп., що є додатком до медичної карти № 9708 (т.1, а.с. 62).
На підтвердження факту понесення саме нею витрат на лікування ОСОБА_5 , позивачем було надано копії чеків про придбання медикаментів за період з 17.10.2016 по 18.11.2016 на суму 14 450 грн. 31 коп. та з 21.11.2017 по 25.12.2017 на суму 16 892 грн. 02 коп., тобто не більш як за три роки до смерті ОСОБА_5 .
Сторона позивача довела, що саме ОСОБА_1 понесла витрати на лікування та догляд брата, що підтверджується чеками від 19.10.2016 на суму 582,13 грн., від 20.10.2016 на суму 369,60 грн., від 26.10.2016 на суму 196,85 грн., від 07.12.2017 на суму 279,50 грн., від 21.12.2017 на суму 579,57 грн. – на загальну суму 2007,66 грн., оскільки їх придбання відповідає переліку ліків зазначених в листах призначення за вказані дати (т. 1, а.с. 23, 26, 37-38, 54, 57, 65-66, 70, 74, 126).
Як правильно встановив та перевірив суд першої інстанції, інші квитанції не є належними і допустимими доказами придбання ліків, які були б підтверджені епікризом чи призначенням лікаря за вказану дату чи з них вбачається, що кошти було витрачено саме ОСОБА_1 на придбання ліків для лікування хворого ОСОБА_5 .
З врахуванням наведеного висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення коштів на придбання ліків, які не підтверджені квитанціями є обґрунтованими.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 працює в лікарні медичною сестрою і має доступ до аптек де можна отримати чеки після купівлі лікарських препаратів. На спростування вказаних доказів відповідачами не надано належних і допустимих доказів, як не надано посилання на наявність таких доказів, крім того не спростовано, що ці витрати були розумними з точки зору їхнього розміру та відсутня була необхідність у їх здійсненні, оскільки суд задовольняючи частково заявлені позовні вимоги у зазначеній частині взяв до уваги періоди лікування, наявність платіжних документів, дані що кошти були витрачені саме з карток, які належали позивачу.
В свою чергу, із поданої відповідачами апеляційної скарги вбачається, що вони визнають, як факт лікування, так і потребу у такому лікуванні у лікувальній установі.
Посилання в апеляційній скарзі, що лікарські препарати купувалися за власні кошти хворого ОСОБА_5 не підтверджені доказами і тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції в частині не задоволених вимог.
У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Наявна в матеріалах справи медична документація, свідчить про те, що померлий ОСОБА_5 хворів та знаходився в безпорадному стані, такому, що потребує стороннього догляду та не міг самостійно купувати ліки.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Про судові витрати
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
З технічного запису судового засідання від 01.12.2021 (т. 2 а.с.31) вбачається, що під час виступу в судових дебатах представник позивача Осіпова Ю.Ю. заявила про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн., а докази сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги надала 02.12.2021, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду рахунок на оплату № 11/21 від 29.11.2021 на суму 7 500 грн. згідно акту наданих послуг від 29.11.2021 до Договору про надання правової допомоги б/н від 10.12.2020 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 11/21 від 29.11.2021 про оплату. 
Відповідно до копії договору про надання правової допомоги від 10.12.2020 року ОСОБА_1 доручила, а адвокат Осіпова Юлія Юріївна прийняла на себе зобов`язання по наданню правничої (правової) допомоги у справі щодо стягнення витрат на лікування у Кіровському районному суді м. Кіровограда.
Згідно копії додатку № 1 до договору від 15.12.2020 сторони за взаємною згодою визначили гонорар адвоката за представництво та надання інших видів правової допомоги під час розгляду цивільної справи.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що надані представником позивача докази є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи.
З огляду на зазначене, вимоги апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та задоволенню не підлягають.
З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 грудня 2021 року – без змін.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.  
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду постановлено  з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування, відповідно до ст. 375 ЦПК України, з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Карпенко 

       С.І. Мурашко