УХВАЛА

01 серпня 2022 року 
м. Київ 

справа № 520/14271/21
адміністративне провадження № К/990/19267/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року, додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2022 року у справі №520/14271/21 за позовом ОСОБА_1 до Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп`янська, Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп`янська, Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 , в якому просив суд, з урахуванням уточнень до позову:
- визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Куп`янська, оформлене протоколом №3 засідання від 6 липня 2021 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області №255 від 13 липня 2021 року «Про скасування конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №14 "Цукрокомбінат - м-н Ювілейний"
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області №292 від 27 липня 2021 року «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування";
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області № 335 від 7 вересня 2021 року "Про визначення переможця конкурсу з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування";
- визнати недійсним укладений між виконавчим комітетом Куп`янської міської ради та ФОП ОСОБА_2 договір №2 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування на території Куп`янської міської громади від 22 вересня 2021 року;
- стягнути з бюджету Куп`янської міської територіальної громади на користь позивача завдану йому незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю відповідачів майнову шкоду у виді коштів відшкодування виплат на покриття фактично понесених збитків від перевезення пільгових категорій громадян маршрутом №14, які б позивач отримав, здійснюючи перевезення пасажирів при виконанні відповідачами судових рішень по справі №520/129/20 у загальній сумі: 35651,85 грн;
- стягнути з бюджету Куп`янської міської територіальної громади на користь позивача компенсацію завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю відповідачів моральної шкоди у розмірі: 1500000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року по справі № 520/14271/21 скасовано в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні рішення Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп`янська, оформлене протоколом №3 засідання від 6 липня 2021 року та в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні рішення виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області №255 від 13 липня 2021 року «Про скасування конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №14 "Цукрокомбінат - м-н Ювілейний".
Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:
- визнано протиправним та скасовано рішення Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп`янська, оформлене протоколом №3 засідання від 6 липня 2021 року;
- визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області №255 від 13 липня 2021 року «Про скасування конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №14 "Цукрокомбінат - м-н Ювілейний";
- в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року по справі № 520/14271/21 залишено без змін.
Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат задоволено частково:
- прийнято додаткову постанову, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп`янська (пр-т. Конституції, 3,м. Куп`янськ, Харківська область, 63701) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати щодо сплати судового збору при подачі адміністративного позову та апеляційної скарги в сумі: 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області (пр-т. Конституції, 3,м. Куп`янськ, Харківська область, 63701, ЄДРПОУ: 04058812) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати щодо сплати судового збору при подачі адміністративного позову та апеляційної скарги в сумі: 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень;
- в іншій частині заяви відмовлено.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 26 липня 2022 року на електронну пошту Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з використанням кваліфікованого електронного підпису.
У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у нескасованій частині, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у частині відмови у позові скасувати та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2022 року у справі №520/14271/21 змінити, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань саме виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області на користь позивача 4540,00 грн судових витрат щодо сплати судового збору при подачі адміністративного позову та апеляційної скарги, розрахованих Другим апеляційним судом за результатами задоволення заявлених позивачем вимог.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Як на підставу звернення до Верховного Суду скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України і вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
У цьому контексті Суд наголошує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Однак скаржник чітко не вказав щодо застосування якої саме норми права не викладено висновок Верховного Суду, тож таке обґрунтування підстав звернення з касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Не вказавши норму права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду, скаржник, як наслідок, належно не обґрунтував у чому саме полягала помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні норми права та як, на його думку, відповідна норма повинна була застосовуватися. 
Фактичне посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є належною підставою для відкриття касаційного провадження.
Вказане спростовує доводи скаржника щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з цим, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Частиною другою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу оскарження судових рішень, скаржник не зазначив, який саме пункт частини другої статті 353 КАС України, на думку скаржника, порушено судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи і відповідно не наведено обґрунтувань щодо таких порушень.
Натомість скаржником лише процитовано положення вказаної статті.
Крім того, скаржник ставить під сумнів правильність віднесення судами цієї справи до категорії справ незначної складності.
У цьому контексті Суд зазначає, що за змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, із змісту положення частини другої статті 12 КАС України вбачається, що в порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися не лише справи незначної складності, але й інші справи, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.
Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
У цій справі суд першої інстанції не відносив її до категорії малозначних справ, та урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас, тільки те, що справа не є справою незначної складності ще не визначає процедури її розгляду (тобто за правилами загального позовного провадження).
Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, як вважає відповідач, немає.
За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС України).
Скаржником не викладено обставин, які свідчили б про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження.
У решті доводи касаційної скарги зведені до викладу фактичних обставин справи із посиланням на нормативно-правові акти, однак без посилань на відповідний підпункт частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя  статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року, додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2022 року у справі №520/14271/21.
Оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження суд не вирішує.
На підставі наведеного і керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року, додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2022 року у справі №520/14271/21 за позовом ОСОБА_1 до Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп`янська, Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду