УХВАЛА

09 червня 2022 року  
Київ
справа №420/5756/21
адміністративне провадження №К/990/13968/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Офісу Генерального прокурора 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року,
на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року 
у справі №420/5756/21 
за позовом ОСОБА_1 
до Одеської обласної прокуратури, П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур, гарнізонів (на правах місцевих), 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офісу Генерального прокурора, 
про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, визнання таким, що успішно пройшов 3 етап атестації, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур, гарнізонів (на правах місцевих), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати "рішення №37 від 21 січня 2021 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації", ухвалене П`ятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)" відносно першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 ;
- визнати ОСОБА_1 таким, що перебуваючи на посаді першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури, успішно пройшов 3 етап атестації, передбачений Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19 вересня 2019 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Одеської області №383к від 10 березня 2021 року про звільнення позивача з посади першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури та органів прокуратури з 15 березня 2021 року;
- поновити позивача в органах прокуратури України на посаді першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області або на посаді, рівнозначній (рівноцінній) посаді першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, а саме посаді першого заступника керівника окружної прокуратури, яка входить до штатного розпису Одеської обласної прокуратури (за його згодою) - з 16 березня 2021 року;
- стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення і до дати постановлення судового рішення;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано "рішення №37 від 21 січня 2021 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації", ухвалене П`ятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)" відносно першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури Одеської області №383к від 10 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури та органів прокуратури з 15 березня 2021 року.
Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області з 16 березня 2021 року.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16 березня 2021 року по 19 липня 2021 року в розмірі 134 921,64 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді першого заступника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області. Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь позивача суми середнього грошового забезпечення за період вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року, стягнуто з Одеської обласної прокуратури  на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
06 червня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року, на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі №420/5756/21. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої  статті 334 КАС України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
Щодо рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року. 
Обґрунтовуючи касаційну скаргу в цій частині, відповідач, посилаючись на пункт 1 частини четвертої    статі 328 КАС України, зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення без урахування висновку Верховного Суду, який викладено в: а) постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №120/3458/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі №640/449/20, від 27 жовтня 2021 року у справі 340/3563/20, від 002 листопада 2021 року у справі №120/3794/20-а, від 09 листопада 2021 року у справі №640/476/20 щодо застосування статей 4,11, 50 Закону України «Про запобігання корупції» у висновку стосовно перебирання на себе кадровою комісією повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) та обов`язкового отримання висновку НАЗК  під час проходження прокурором атестації. Скаржник також наголошує, що кадрові комісії опрацьовують засоби масової інформації, звернення (в тому числі і анонімні) фізичних та юридичних осіб та, здійснюючи перевірку кожного доводу, в тому числі спростування чи підтвердження доводів щодо доброчесності чи не доброчесності прокурора та перевіряли факти, які не входять до повноважень НАЗК; б) постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/729/18 з приводу можливості оцінки судами актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень Європейського суду з прав людини та про обмежений судовий контроль з огляду на вимоги Законів України «Про запобігання корупції», «Про судоустрій та статус суддів».
Як на підставу касаційного оскарження у цій справі скаржник зазначає також пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України  (необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні) та вказує на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, який викладено в постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №120/3458/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі №640/449/20, від 27 жовтня 2021 року у справі №340/3563/20, від 02 листопада 2021 року у справі №120/3794/20-а, від 09 листопада 2021 року у справі №640/476/20.
Водночас, Верховним Судом встановлено, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору по суті позовних вимог та ухваленні, зокрема, судового рішення від 17 листопада 2021 року, висновки, які викладені в зазначених постановах, не застосував, будь-яких посилань на вказані судові рішення суду касаційної інстанції оскаржувана постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року не містить, що свідчить про невиконання скаржником обов`язкових умов та обґрунтувань пункту 2 частини четвертої  статті 328 КАС України.
Таким чином, Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року. 
Підставою касаційного оскарження у даній справі скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої    статті 328 КАС України, а саме застосування судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у а) постанові Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у справі №480/3172/20 щодо того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат з урахуванням положень статей 134, 139 КАС України; б) постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №140/2323/19, від 12 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18 щодо співрозмірності/несповрозмірності вартості наданих послуг зі складністю справи з огляду на вимоги зазначених правових норм.
Отже, доводи, які викладені в матеріалах касаційної скарги, вказують на наявність обставин, визначених пунктом 1 частини четвертої  статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження з метою перевірки обставин вказаних скаржником.
Касаційна скарга відповідає вимогам  статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
У касаційній скарзі відповідачем порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання скаржник зазначає, що вперше з касаційною скаргою звернувся до Верховного Суду у строк, передбачений    статтею 329 КАС України, проте ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2022 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України, копію якої отримано скаржником 17 січня 2022 року.
Разом з цим відповідач зазначає, що в межах присічного строку та без суттєвих затримок і зайвих зволікань, він в подальшому ще двічі звертався до суду касаційної інстанції із касаційними скаргами, однак відповідними ухвалами Верховного Суду від 14 квітня 2022 року та від 23 травня 2022 року касаційні скарги було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України.
06 червня 2022 року касаційну скаргу було зареєстровано в суді касаційної інстанції.
Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами та даними комп`ютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду ДСС»..
Відповідно до вимог частини другої та третьої  статті 329 КАС України  учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
За наведених обставин Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Керуючись статтями  328, 329, 330,  334,  340 КАС України  в редакції  Закону №2147-VІІІ, Суд-
УХВАЛИВ:
1. Клопотання Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відкрити касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року, на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі №420/5756/21. 
4. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
5. Витребувати з Одеського окружного адміністративного суду справу №420/5756/21.
6. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду