Постанова
Іменем  України 
21 липня 2022 року
м. Київ
справа № 752/8220/20
провадження № 61-13556св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року в складі судді Мазур Ю. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року в складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Мостової Г. І., Суханової Є. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - АТ «СК «АРКС») про внесення змін до договору страхування транспортного засобу.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 серпня 2017 року між нею та  АТ «СК «АРКС» було укладено договір страхування транспортного засобу № 301049а7к, предметом якого є її майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом LEXUS RX 200t, державний номерний знак НОМЕР_1 .
02 червня 2018 року стався страховий випадок, зокрема, невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом LEXUS RX 200t, державний номерний знак  НОМЕР_1 . На момент незаконного заволодіння транспортним засобом користувався її батько ОСОБА_2 . За даним фактом 03 червня 2018 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У передбачений договором страхування строк, 04 червня 2018 року, вона передала відповідачу два комплекти ключів від замка запалення автомобіля та  всі необхідні документи, які необхідні для визнання випадку страховим. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не було передано, оскільки такий викрадено разом з автомобілем.
Замість виплати страхового відшкодування вона отримала від відповідача лист, яким він відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із  ненаданням нею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Посилаючись на викладене, оскільки положення договору страхування транспортного засобу №  НОМЕР_2 не містять обов`язку надання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу саме в оригіналі, просила:
змінити пункт 23.1.11 договору страхування транспортного засобу таким чином: у  випадку викрадення ТЗ в день подання страховику письмового повідомлення про настання події, передати представнику страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, а також документи, що надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключного: свідоцтво про реєстрацію ТЗ (оригінал чи копія), довіреність (у випадку наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля), або довідку про їх вилучення органами МВС; 
змінити пункт 26.5.16 договору страхування транспортного засобу таким чином: страхувальник не надав у разі викрадення ТЗ основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, а також документи, що надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключного: свідоцтво про реєстрацію ТЗ (оригінал чи  копія), довіреність (у випадку наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення ТЗ шляхом грабежу та/або розбою).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суди не навели положень договору страхування, з якими вона не погодилась, не врахували, що вона просила здійснити тлумачення положень договору страхування, так як розуміє їх  відмінно від страхової компанії, внаслідок чого безпідставно відмовили в  задоволенні позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
27 вересня 2021 року справа № 752/8220/20 надійшла до Верховного Суду.
Представник АТ «СК «АРКС» Деревецький В. В. надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що 31 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є АТ «СК «АРКС», укладено договір страхування транспортного засобу № 301049а7к, предметом якого є майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом LEXUS RX 200t, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Пунктом 23.1.11 договору страхування сторони погодили, що у випадку викрадення ТЗ в день подання страховику письмового повідомлення про настання події, страхувальник зобов`язаний передати представнику страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, а також документи, які надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність (у випадку її наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля), або довідку про їх вилучення органами МВС.
Згідно з пунктом 26.5.16 договору страхування страховик має право відмовити у  виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не надав у разі викрадення ТЗ основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню та/або пристрою дистанційного управління системою для запобігання викраденню та/або документи, що надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність (у випадку її  наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення ТЗ шляхом грабежу та/або розбою).
02 червня 2018 року автомобіль LEXUS RX 200t, державний номерний знак НОМЕР_1 , був викрадений і за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018100080004519 від 03 червня 2018 року.
Того ж дня позивач звернулася до страхувальника з заявою про незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом, а 04 червня 2018 року - надала пояснення з цього приводу й передала страхувальнику два комплекти ключів від замку запалювання транспортного засобу.
13 липня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні виплати страхового відшкодування з причин невиконання нею умов пункту 26.5.16 договору страхування.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із  сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У справі, яка переглядається, установлено, що 31 серпня 2017 року між сторонами укладено договір страхування транспортного засобу. Під час укладення договору сторони погодили всі його умови, передбачили, що в разі викрадення транспортного засобу в день подання страховику письмового повідомлення про настання події страхувальник зобов`язаний передати представнику страховика, зокрема документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом (у тому числі, але не виключно, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).
Позивач погодилася з такими умовами договору, виконувала їх і до моменту викрадення транспортного засобу з заявами про внесення будь-яких змін до  договору не зверталася.
Під час розгляду справи позивач не довела істотних порушень відповідачем умов договору чи істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Та обставина, що позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, не є підставою для внесення змін у договір страхування. Водночас незгода позивача з рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування може бути підставою для оскарження такого рішення.
За викладених обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, фактично зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко