КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
06 липня 2022 року
 
справа № 753/771/21
 
провадження № 22-ц/824/1844/2022 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач - Державне підприємство Міністерство оборони України «Укрвійськбуд»
відповідач -   ОСОБА_1 
третя особа: Філія «ІНФОРМАЦІЯ_2» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну  справу  за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Котвицького В.Л., у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: Філія «ІНФОРМАЦІЯ_2» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», про виселення без надання іншого жилого приміщення,
В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2021 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення його з нежитлового приміщення АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Позов обґрунтований тим, що ДП МОУ «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - філію державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»-ІНФОРМАЦІЯ_2», на балансі якої перебуває житловий будинок АДРЕСА_2 . У вказаному будинку в нежитловому приміщенні № НОМЕР_1 , яке розташоване на технічному поверсі, проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_1 .
Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 проживає у вказаному нежитловому приміщенні без будь-яких договірних відносин та самоправно займає його без жодних на те підстав.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року позов Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: Філія «ІНФОРМАЦІЯ_2» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено.
Виселено ОСОБА_1 із займаного нежитлового приміщення № НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 та його представник подали апеляційної скарги, в яких просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог представник ОСОБА_1 посилається на те, що ДП Міністерство оборони України «Укрвійськбуд» не є належним позивачем у справі, оскільки житловий фонд військового містечка НОМЕР_2, враховуючи житловий будинок АДРЕСА_2 переданий Філії «ІНФОРМАЦІЯ_2» ДП Міністерство оборони України «Укрвійськбуд» виключно на утримання. Нерухоме майно, яке б належало на прав господарського відання або на праві власності за адресою: АДРЕСА_2 за позивачем не значиться.
Зазначає, що ОСОБА_1 разом із членами родини заселився та проживає у спірному приміщенні понад 14 років, та таке житло є єдиним його місцем проживання. 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що висновок суду про те, що приміщення АДРЕСА_1 має статус військового майна не відповідає дійсності. Зазначає, що з 2000 року відповідач по теперішній час сплачує кошти за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та інші житлово-комунальні послуги. Постановляючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність іншого житла у відповідача, та на той факт, що ОСОБА_1 є працівником державного підприємства Міністерства оборони України на даний час. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП МОУ «Укрвійськбуд» просить апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що  приміщення АДРЕСА_1 має статус військового майна з 1999 року по сьогоднішній день. Вказує на відсутність правових підстав для надання права на вселення у нежитлове приміщення або видачі ордеру на жиле приміщення в порядку передбаченому Житловим кодексом Української РСР. Фактичне проживання відповідача у нежитловому приміщенні не змінює цільового призначення приміщення та не позбавляє державне підприємство прав щодо цього майна.  
В судовому засіданні відповідач  та його представника апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату  та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для проживання  ОСОБА_1  у спірному приміщенні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ДП МОУ «Укрвійськбуд» засноване на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства оборони України. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності і розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна за згодою Уповноваженого органу управління у випадках, передбачених законодавством України.
На балансі філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «ІНФОРМАЦІЯ_2» перебуває багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 06.12.2000 та авізо № 1, складеного на виконання цього акту.
Приміщення АДРЕСА_1 має статус військового майна з 21.09.1999 р.
Звертаючись до суду із позовом  ОСОБА_1 проживає у вказаному нежитловому приміщенні без будь-яких договірних відносин та самоправно займає його без жодних на те підстав.
В матеріалах справи наявний лист-попередження від 03.06.2013 року, вимоги від 21.08.2019 року, 28.08.2020 року направлені ОСОБА_1 , про необхідність звільнення займаного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно із ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Отже, єдиною підставою для вселення у жиле приміщення будинку державного або громадського житлового фонду є ордер, на підставі якого укладається договір найму жилого приміщення.
Разом із тим, ордер на проживання у приміщенні АДРЕСА_1 відповідачу не видавався.
Відповідно до довідки № 120 від 12.07.2019 року в 2000 році за клопотання керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано дозвіл та забезпечено житловим приміщенням по АДРЕСА_2 сім`ї ОСОБА_1 та дозвіл на переобладнання його під житло. 
Однак, наданий дозвіл не є правовою підставою, визначеною законом, для вселення до приміщення. Крім того, наданий дозвіл не містить вказівки на приміщення, надане ОСОБА_1 .
Тривалість користування зайнятим приміщенням АДРЕСА_1 та оплата відповідачем за проживання не можуть бути визнані підставами, що породжують право користування спірним приміщенням як житлом.
Натомість, ОСОБА_1 видано відомчий ордер № 0044, серії Б, від 10.07.2007 року на вселення в гуртожиток АДРЕСА_2 , без зазначення кімнати для вселення.
Доводи апеляційної скарги про те, що ДП МОУ «Укрвійськбуд» не є належним позивачем у справі судом не приймається, оскільки на балансі філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «ІНФОРМАЦІЯ_2» перебуває багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 та відповідно до статуту ДП МОУ «Укрвійськбуд»  підприємство володіє, користується та розпоряджається майном.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 є працівником державного підприємства Міністерства оборони України на даний час колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з державним підприємством Міністерства оборони України «Монтажник-Україна», яке  засноване на державній власності як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України та має статус окремої юридичної особи з відокремленим майном, самостійним балансом, рахунком та затвердженим штатним розписом. Натомість, працівники ДП МОУ «Монтажник-Україна» не є працівниками Міністерства оборони України та його структурних підрозділів у відповідності до Положення про Міністерство оборони України.
Враховуючи відсутність підстав для проживання  ОСОБА_1 у спірному нежитловому приміщенні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.
За таких обставин,  колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
            Суддя-доповідач   
                                                                 
            Судді