П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
23 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/22504/21	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ), в якому просив визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у перерахунку та виплати йому пенсії у розмірі фактичних збитків - 8-ми мінімальних пенсій за віком згідно норми ч.4  ст.54 Закону України №796-ХІІ  у редакції до внесених змін  Законом України №76-VIII від 28.12.2014 р. відповідно до вимог п.3 резолютивної частини Конституційного Суду України №1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 р.; визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому шкоди, завданої внесеною зміною  Законом України №76-VIII  відповідно до вимог п.4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 р.; зобов`язати ГУПФУ провести перерахунок та виплату йому пенсії у розмірі фактичних збитків - 8-ми мінімальних пенсій за віком згідно норми ч.4  ст.54 Закону України №796-ХІІ  у редакції до внесених змін  Законом України №76-VIII від 28.12.2014 р. відповідно до вимог п.4 резолютивної частини Конституційного Суду України №1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021р. з 07.04.2021 р.; зобов`язати ГУПФУ провести нарахування та виплату шкоди, завданої внесеною зміною  Законом України №76-VIII  відповідно до вимог п.4 резолютивної частини Конституційного Суду України №1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 р. з 01.01.2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, яку отримано внаслідок виконання службового обов`язку по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку у ГУПФУ.
07 квітня 2021 р. Другим Сенатом Конституційного Суду України, при розгляді справи щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) підпункту 13 пункту розділу 1  Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014р. №76-VIII,  визнано такою, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційною), частину третю  статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII  у редакції  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивач зазначає, що так як розмiр його пенсії на час спірних правовідносин вiдповiдно до ч.1  ст. 43 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  значно зменшився та йому не відшкодовано шкоду, якої він зазнав внаслідок дії ч.1  ст. 54 цього закону  в редакції «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014р. №76-VIII», 15.09.2021р., він звернувся до ГУПФУ з вимогою провести перерахунок розміру його пенсії на виконання рішення Конституційного суду України від 07.04.2021р. №1-p(ІІ)/2021 у розмірі вісім мінімальних пенсій віком та відшкодування завданої шкоди, нанесеної вищевказаною зміною, але відповідач протиправно  відмовив у задоволенні його вимог.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (І категорія), а також є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням, виданим 21.05.2019 р. Одеською облдержадміністрацією, що має штамп про перереєстрацію.
Згідно експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню зв`язку захворювань, інвалідності та смерті з діянням іонізованого випромінювання та інших шкідливих наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (засідання комісії №202 від 16.01.2007 року) встановлено, що захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач отримує пенсію відповідно до норм  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
15.09.2021 року позивач звернувся до ГУПФУ із заявою, в якій просив перерахувати його пенсію згідно рішення Другого сенату КСУ від 07.04.2021 року № 1-р(ІІ)/2021.
Листом від 29.09.2021 року за №17764-18162/К-02/8-1500/21 ГУПФУ повідомило позивачу, що середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначена відповідно до  постанови правління Пенсійного фонду України від 01.02.2008 №4-4, за 2020 рiк становить 10340,35 грн. 
Таким чином, з 01.07.2021 пенсії, призначені, зокрема, за нормами Закону, особам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не можуть бути менше: для осіб з інвалідністю І групи - 10340,35 грн, для осіб з інвалідністю II групи - 8272,28 грн, для осіб з інвалідністю III групи - 6204,21 грн. Оскільки розмiр пенсії позивача по інвалідності II групи становить 14192,80 грн., тобто перевищує мiнiмальний (8272,28 грн.), вона не підлягає перерахунку у зв`язку з змінами в законодавстві.
Вказана відмова і стала підставою для звернення з даним позовом до суду.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що Конституційний Суд України у рішенні від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 встановив строк втрати чинності законом, що визнаний неконституційним, а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто з 07.07.2021.
Із урахуванням встановленого Конституційним Судом України порядку і строків виконання рішення від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, умовою виникнення у позивача права на перерахунок пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком було не приведення Верховною Радою України протягом трьох місяців з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього рішення  (до 07.07.2021) нормативного регулювання спірного питання у відповідність із  Конституцією України  та таким рішенням Конституційного Суду України.
29.06.2021 (тобто до 07.07.2021 - кінцевого строку визначеного в рішенні Конституційного Суду України) Верховною Радою України на виконання  Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(II)/2021 прийнято  Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" №1584-IX, пункт 2 розділу I та пункт 2 розділу ІІ якого набрали чинності 01.07.2021.
З огляду на зазначене суд першої інстанції вважав, що підстави для застосування норми частини четвертої  статті 54 Закону №796-XII, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, не настали, а отже відповідач правомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком на підставі частини четвертої  статті 54 Закону № 796-XII  у редакції до внесених змін  Законом № 76-VIII, відповідно до вимог п.3 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(II)/2021 – відсутні.
Суд також погодився з доводами відповідача, що розмір пенсії позивача становить 14192,80 грн., а тому підстави для її перерахунку відповідно до наведених вище вимог закону відсутні.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Так, положеннями ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо соціального захисту та пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон).
Відповідно до ст.49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно статті 54 Закону (в редакції станом на жовтень 2006 року), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"
Також, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
28.12.2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, яким текст ст.54 Закону викладено у такій редакції:
"Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".
З аналізу наведеного та з огляду на вказані законодавчі зміни вбачається, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 року № 1-р(II)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч.3 ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вказаним рішенням Конституційного Суду України врегульовано строк та спосіб його виконання та передбачено, що ч.3 ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76- VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто із 07.07.2021 року.
Конституційний суд України зазначив Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону України „Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України« від 28.12.2014 № 76- VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме ч.4 ст.54 Закону №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 № 230/96-ВР:
"В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".
Згідно положень ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
З наведеного вбачається, що Конституційний Суд України встановив строк втрати чинності законом, що визнаний неконституційним, а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто з 07.07.2021 року, при цьому, до вказаної дати діяла редакція статті 54 Закону, яка не передбачала перерахунку пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
З урахуванням встановленого Конституційним Судом України порядку і строків виконання рішення від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021, можна дійти висновку, що умовою виникнення у позивача права на перерахунок пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком було неприведення Верховною Радою України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (тобто у строк 07.07.2021 року) нормативного регулювання спірного питання у відповідність із Конституцією України.
Водночас, 29 червня 2021 року Верховною Радою України на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 року № 1-р(II)/2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» № 1584-IX, який набрав чинності 01.07.2021 року, згідно якого частині 3 та 4 ст.54 акону було викладено у наступній редакції:
«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності - 6000 гривень;
для II групи інвалідності - 4800 гривень;
для III групи інвалідності - 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.
Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"».
Отже, враховуючи ту обставину, що розмiр пенсії позивача по інвалідності II групи становить 14192,80 грн. (тобто більше за мінімальний розмір 4800, 00 грн.), та з огляду на на приведення у відповідність до Конституції України Верховною Радою України нормативного регулювання питання визначення мінімальних розмірів пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, що призначаються за Законом, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що за вказаних обставин відсутні підстави для застосування норми частини 4 статті 54 Закону, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 4 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 р. №1-р(ІІ)/2021 встановлено, що громадяни України, на яких поширюється дія  ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії ч.3  ст.54 цього закону  в редакції  Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-УІІІ.
Колегія суддів зазначає, що, дійсно, за відповідних умов та згідно вказаного рішення КСУ позивач може мати право на відшкодування шкоди, якої він зазнав внаслідок дії ч.3  ст.54 Закону.
Водночас, звертаючись з даним позовом до суду щодо нарахування та виплати шкоди, завданої внесеною зміною  Законом України №76-VIII  відповідно до вимог п.4 резолютивної частини Конституційного Суду України №1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 р. з 01.01.2015 року та визначаючи відповідачем по вказаних вимогах Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, позивачем не зазначено, яким саме чином дії/бездіяльність вказаного суб`єкта завдали йому шкоди (саме в контексті позовних вимог), з урахуванням тієї обставини, що в спірний (по вказаних вимогах) період Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не виплачувало 8 мінімальних пенсій за віком керуючись відповідною редакцією Закону, яка діяла у вказаний період, але пізніше була дійсно визнана неконституційною.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в даному випадку не може бути належним відповідачем по даним вимогам, натомість іншого (належного) відповідача судом першої інстанції залучено не було.
Відповідно до ч.3, ч.4 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. 
Аналіз статті 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони, дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.
Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна  неналежної сторони.
Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.
Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не є належним відповідачем у справі (по частині вимог), а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, судова колегія вважає, що у даному випадку, звертаючись до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з вимогами про відшкодування шкоди, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, і тому саме з цих підстав слід відмовити в задоволенні позову в цій частині. 
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції по суті правильно вирішено спірні правовідносини, однак, з помилковим мотивуванням такої відмови у вказаній частині, що свідчить про наявність підстав для зміни мотивувальної частини у вищевказаній редакції.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року – змінити в мотивувальній частині у вищевказаній редакції.
В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.