П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/23294/21	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
23.11.2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в якому просив суд:
- визнати протиправною діяльність відповідача  щодо відмови у нарахуванні та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є учасником бойових дій та у 2021 році йому була виплачена разова грошова допомога, як учаснику бойових дій, у розмірі 1491,00 грн., що не відповідає положенням статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25 грудня 1998 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 14-247/2018 (3393/18), які передбачають, що разова грошова допомога учасникам бойових дій сплачується у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Позивач вказує, що він звертався до відповідача із заявою, у якій просив перерахувати та здійснити виплату суми недоплаченої частини разової грошової допомоги у 2021 році з урахуванням раніше виплаченої суми, але отримав відповідь, якою відповідач відмовив у перерахунку та виплаті недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження,  задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнані протиправними дії Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше виплачених сум.
В апеляційній скарзі Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неврахування судом першої інстанції того факту, що виплата позивачу щорічної разової грошової допомогу до 05 травня у 2021 році відбулась виключно в межах бюджетного фінансування на підставі Постанови КМУ №325 від 08.04.2021 року. У зв`язку з тим, що виплата щорічної разової грошової допомоги здійснена у розмірі, передбаченому чинним законодавством, правові підстави для доплати у управління відсутні. Також апелянт посилається на низку рішень КСУ, окружного адміністративного суду міста Києва, Великої Палати Верховного Суду.
В апеляційній скарзі наведені також заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 12.01.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про заміну  відповідача - Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області  належним відповідачем – Департаментом  соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації. При цьому апелянт вказує, що він не є належним відповідачем, оскільки є виконавчим органом міської ради, тобто органом місцевого самоврядування, в той час як  у постанові від 13.01.2021 року у справі №440/2722/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним відповідачем є держава в особі державного органу, який здійснює  нарахування та виплату  соціальних виплат
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що позивач має статус учасника бойових дій (а.с. 16) та перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як отримувач щорічної разової допомоги до 5 травня. Зазначені обставини учасниками справи не оспорюються.
У 2021 році ОСОБА_1 отримав одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 1491,00 грн.
10.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області із заявою щодо нарахування та виплати щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій у 2021 році в розмірі 5-ми мінімальних пенсій за віком на підставі статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 14-15).
Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області у відповідь на вказане звернення листом від 04.11.2021 р. за вих. №2659, повідомило позивача про те, що в 2021 році була виплачена допомога до 5-го травня в розмірі 1491,00 грн., яка передбачена чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави для проведення перерахунку вказаної допомоги (а.с. 17-18).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на соціальне забезпечення відповідно до ч. 5 ст. 12  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасника бойових дій - 5 мінімальних пенсій за віком, що становить в 2021 році 8845,00 грн.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV (далі - Закон №367-XIV) викладено ст. 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».
Підпунктом «б» пп.1 п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI текст вказаної вище частини ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені пп. «б» пп.1 п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI, визнані неконституційними.
Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.
Згідно із пп.5 п.63 розділу І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено п.26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у п.2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 №10-рп/2008, дійшов висновку, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 05 травня учасникам бойових дій  виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас, Кабінетом Міністрів України Постановою «Про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 08 квітня 2021 року №325 (далі - Постанова №325) встановлено, що разова грошова допомога до 05 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах, зокрема учасникам бойових дій в розмірі 1491 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Таким чином, на час виплати позивачу у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 05 травня одночасно діяли Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Постанова №325.
В даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не положення постанови КМУ №325, а приписи Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який має вищу юридичну силу.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у зразковій адміністративній справі № 440/2722/20.
Оскільки у 2021 році позивачу разова грошова допомога виплачена у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що отримання такої допомоги у меншому розмірі порушує права позивача.
При цьому апеляційний суд відхиляє, як такі, що є недоречними з огляду на предмет спору в цій справі, посилання апелянта низку рішень КСУ та рішень окружного адміністративного суду міста Києва.
Відхиляє апеляційний суд і посилання апелянта на неможливість застосування розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з посиланням на пряму заборону  використання розміру мінімальної пенсії за віком для  визначення розмірів  усіх видів допомог, крім пенсій.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що спеціальним законом у спірних правовідносинах є саме Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них а не Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Стосовно наведених в апеляційній скарзі заперечень на ухвалу суду першої інстанції від 12.01.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про заміну  відповідача - Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області  належним відповідачем – Департаментом  соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, апеляційний суд зазначає таке.
Відмовляючи у задоволенні клопотання Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про заміну неналежного відповідача належним відповідачем - Департаментом  соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є саме дії Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, в якому позивач перебуває на обліку як отримувач допомоги, та яке виплатило позивачу  щорічну разову допомогу до 05 травні за 2021 рік в розмірі меншому ніж встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Апеляційний суд  погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для  задоволення клопотання Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про заміну неналежного відповідача належним відповідачем - Департаментом  соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, та відхиляє відповідні доводи апелянта з огляду на таке.
Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області здійснювало нарахування та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, оскільки позивач перебуває на обліку як отримувач соціальних виплат саме в Управлінні соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, а не в Департаменті соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації.
Також, нарахування та виплата Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щорічної разової грошової допомоги до 05 травня узгоджується із приписами п. 5 Постанови №325, відповідно до якого безпосереднє нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 05 травня здійснюється місцевими органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Тобто виплата щорічної разової грошової допомоги до 05 травня здійснюється або місцевими органами соціального захисту населення, або центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Таким чином, саме Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в цій справі є належним відповідачем.
При цьому, апеляційний суд відхиляє як помилкове, посилання апелянта на постанову від 13.01.2021 року у справі №440/2722/20, я якій, яке зазначає апелянт, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним відповідачем є держава в особі державного органу, який здійснює  нарахування та виплату  соціальних виплат. Апеляційний суд  зазначає, що у справі №440/2722/20  відповідачем була особа яка здійснювала  нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, а саме - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність  правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 12.01.2022 року, заперечення щодо якої містяться в апеляційній скарзі на рішення від 12.01.2022 року. 
Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 19, 24, 46, 92 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №420/23294/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 19.05.2022 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.