КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 757/46713/20-ц                                                                      Головуючий у І-й інстанції -Остапчук Т.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/795/2022                                 Доповідач Заришняк Г.М

 
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 червня  2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Мінаєва Дмитра Дмитровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на   додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
                                                  ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням  Печерського районного суду м. Києва  від 29 квітня 2021 року даний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця» № 1898/ос від 18.09.2020 року про звільнення  ОСОБА_1  з посади головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT«Укрзалізниця» з 23.09.2020р. Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. 
Стягнутоз AT «Укрзалізниця» на користь    ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва  від 03 серпня 2021 року у стягненні з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Мінаєв Д.Д., діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить додаткове рішення скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача судові витрати.
Правом подачі відзиву учасники справи не скористались. 
В судове засідання  учасники процесу не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи слідує, що  позивач звернувся з позовом до АТ «Укрзалізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості такої позовної вимоги.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду,  виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом (ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до  ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Згідно  до вимог  ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р., № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». 
Так,  ч. 3 п. 2  вказаної постанови визначено, що  середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За змістом  ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Згідно пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до листа  Мінсоцполітики України від 29.07.2019р. № 133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів  за липень, серпень 2020 р., що передували звільненню позивача, становить 43 дні.
 А з листа Мінсоцполітики України від 12.08.2020р. № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік», а також листа  Мінсоцполітики України від 29.07.2019 р. № 133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» наявна  інформація  про те, що кількість робочих днів за період з 23 вересня  2020 року (день звільнення) по 29 квітня 2021 року, тобто по день ухвалення рішення, становить  153 дні.
            Позивачем  до позовної заяви були надані  відомості «Ощадбанку» про зарахування на картку позивача заробітної плати за першу половину липня 2020 року в  сумі 4 200 грн.  та   за липень 2020 року  в сумі 5458, 68 грн.(а.с. 23, 24, т.1), а всього  на загальну суму 9358 грн. 38 коп., а  також відомості  про зарахування заробітної плати     за серпень 2020 року   в сумі 6 778,56 грн. та   заробітної плати  за першу половину  серпня 2020 року в сумі 4270 грн., а всього за серпень 2020 р. зараховано зарплату в сумі 11 048,56 грн. 
Інших переконливих доказів щодо розміру заробітної плати позивача матеріали справи не містять, тому колегія судів вважає можливим визначити розмір  середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із вказаних відомостей «Ощадбанку», які представником відповідача не спростовані, та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р., № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». 
За таких обставин, середньоденний розмір заробітної плати позивача за два місяці до його звільнення становить 474 грн. 58 коп.  ( 9358,38+11048,56= 20 407грн: 43 дні= 474 грн. 58коп.).
Отже,  сума  середнього заробітку  за час вимушеного прогулу за період з 23 вересня 2020 року по 29 квітня 2021 року  складає   72 610 грн. 74 коп. (474,58 х 153дні)   з урахуванням податків та обов`язкових платежів, які утримані при виплаті зарплати позивачу за липень та серпень 2020 р., з розміру якої обраховувався середньоденний розмір заробітної плати позивача.
Враховуючи наведене, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нової додаткової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 72 610 грн. 74 коп.  
Висновки суду про те, що  стороною позивача не надано  розрахунків по заробітній платі за липень та серпень 2020 року, а наявні виписки надані позивача з розміром фактично отриманої  заробітної плати не містять  сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо, колегія суддів вважає формальними, оскільки суд першої інстанції не позбавлений був можливості розглянути позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із наявних у справі доказів щодо заробітної плати позивача, окрім того при відкритті провадження у справі суд не запропонував позивачеві уточнити позовні вимоги в частині визначення суми заявленого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню, та надати довідку про середню заробітну плату за два останніх місці перед звільненням.
 За таких обставин, порушене право позивача на одержання   середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає захисту.
Керуючись   ст.ст. 367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Мінаєва Дмитра Дмитровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва  від 03 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити у даній справі  додаткову постанову, якою  позовні вимоги ОСОБА_1   до Акціонерного товариства  «Укрзалізниця» про стягнення  середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства  «Укрзалізниця» на користь  ОСОБА_1   середній  заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 вересня 2020 року по 29 квітня 2021 року  в сумі 72 610 грн.74 коп. з врахуванням податків та обов`язкових платежів.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.    
 
 Головуючий
 
  Судді: